Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 42, N:o 1. 121 



af sarskilda lofangar samt af olika omraden inom en och 

 samma lofang. — Inom lofangen sta, som kandt, traden och 

 buskarna i grupper, atskilda af storre eller mindre, med 

 angsvegetation bevuxna oppna rum. Trad- och buskgrup- 

 pernas storlek ar vaxlande, likasa de oppna rummens; ofta 

 nastan sammanflyta grupperna (s. 30). I markens beskaf- 

 fenhet rader som regel icke nagon oHkhet mellan de oppna 

 och de med vedvaxter bevuxna flackarna. Fordelningen af 

 oppna platser och tradbevuxna tyckes salunda vara rent 

 tillfalHg och maste finna sin forklaring i andra forhallanden. 

 I bebyggda trakter sta trad- och buskkomplexerna ofta glest 

 och aro mestadels relativt sma. Langre fran manniskobo- 

 ningar, pa oar och skar, plagar vedvegetationen daremot i 

 allmanhet vara tatare, tradgrupperna aro storre, ofta ofver 

 storre omraden mer eller mindre sammanflytande, medan de 

 oppna rummen aro farre och mindre. Mangenstades ger 

 lofangen vika for tat, ofta snarlik blandlofskog. Sk ar bl. a. 

 fallet pa manga af de mindre holmarna och skaren i Lem- 

 land, exempelvis pa Grand, pa den intill de senaste aren 

 obebodda Slatholm och den fortfarande obebodda Gran- 

 holm, Nastan ogenomtrangligt tat, snarlik blandlofskog upp- 

 tager betydande delar af Kokar: Ido, dar oppnare, lofangs- 

 artade partier endast sparsamt forekomma. Nu berorda 

 sakforhallanden sammanstallda med det nyss framhallna fak- 

 tum, att lofangen i dag som ar lemnar och i fordna tider 

 i an hogre grad lemnat alanningen en betydande del af bans 

 hdskord, i skargardstrakter ofta hela bans skord, ger gif- 

 vetvis anledning till den tanken, att en utgallring af en gang 

 tatare loftradsbevuxna marker eller ett forhindrande af lag- 

 landa, i sen tid genom landhojningen uppkomna markers 

 igenvaxande utgor grunden till lofangens egenartade natur. 

 For denna uppfattnings riktighet tala bl. a. de arsskott och 

 yngre stammar, som i regel, i synnerhet dar lofangen ar 

 oppnare, rikligt kanta trad- och buskgruppernas rand. En 

 sadan utgallring, som har forutsattes, far man i sjelfva verket 

 ofta bevittna, och bekraftelse pa att en sadan tidigare verk- 

 stallts kan man for mangen lofangs vidkommande erhalla af 



