Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 42, N:o 1. 123 



individernas eller bestandens tillvaxt i hojd och vidd. Man 

 betanke blott, att kvistade askar kunna visa en arlig medel- 

 hojdtillvaxt af 0,7o m (s. 119). 



Man synes salunda kunna fastsla, att den alandska lof- 

 angen ar en kulturprodukt, som, lemnad i ostord ro, inom 

 en ratt begransad tid skulle ofverga i blandlofskog; endast pa 

 nyvunna landhojningar representerar den ett naturligt utveck- 

 lingsskede (jfr Pal m gr en s. 42). Dar marken ar myckettorr, 

 pa backar och backknallar, blir dock en snarvegetation af Ju- 

 niperus, Cotoneaster, Mespilus, Rosa och andra buskarter den 

 naturliga slutformen af vegetation (jfr s. 43 o. Palmgren 

 s. 44); endast bergknallarna och lagre terranger sadana som 

 Sesleria-'angavna. motsta tradvaxtens framtrangande.^) — Dar 

 tradvaxten, exempelvis pa Kokar: Ido, ar tat, foreter den 

 ofta typen af en vanlig blandlofskog (s. 30), dar en gruppe- 

 ring af traden och buskarna i smarre grupper icke formar- 

 kes. Sa ar exempelvis vidare fallet pa Kokar: Lindd; Foglo: 

 Bano; Geta: Hockbole. Man fragar sig da, hvarfor en sa- 

 dan sammanslutning till grupper inom lofangen kommit till 

 stand. Ocksa denna foreteelse ar atminstone till ofverva- 

 gande del en kulturprodukt, betingad framst af hoslattern. 

 Ty dels blifva de skott, som i skydd af aldre stammar och 

 grenar skjuta fram vid tradbestandens grund, mindre utsatta 

 for att vid hobergningen afmejas an de fran fron uppvaxande 

 plantorna inom de oppna rummen, dels erbjuda tydligen 



^) Har asyftade snarvegetation motsvarar synbarligen, hvad Hult 

 (Blekinges vegetation, 1885) och efter honom Sernander kalla "torn- 

 snar". Betraffande dessa tornsnar skrifver Hult (op. c. s. 221): "Sa- 

 dana tornsnar synas darfor utgora en formation af obegransad varak- 

 tighet". I sin afhandling: "Stipa pennata i Vastergotland", 1908, yttrar 

 Sernander s. 68 vid tal om "ortbackar" och "tornsnar": "Ingendera 

 af dessa kan under nuvarande klimatiska forhallanden annat an som 

 edaflder besta som ett fuUt naturligt vaxtsamhalle inom den svenska 

 vegetationen. Saval ortbackar som tornsnar uppkomma genom bort- 

 huggande af ett tradbestand eller ock hindras genom| manniskans in- 

 verkan ett sadant att inrycka och att leda utvecklingen in pa nya ba- 

 nor. Endast pa branta sluttningar med tunn jordskorpa kunna de fort- 

 lefva som verkliga slutformationer men med ringa utstrackning." 



