Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 42, N:o 1. 85 



hvilka sistnamnda langre fram komma till behandling, be- 

 hofver knappast sarskildt framhallas. 



Ifragavarande beskuggade standorter hysa en vaxtlighet, 



o 



som hor till de vackraste pa Aland. De uppvisa val icke 

 den fargprakt som angsbackarna och lofangens oppna stand- 

 orter, men i stallet motes man, i synnerhet dar marken ut- 

 gores af svamjord, af en sallsynt frisk och saftig frodighet, 

 for hvilken Listera ovatas dunkla gronska kanske ar den 

 vackraste exponenten. Vaxtligheten far i ofrigt i afsevard 

 grad sin pragel af mer eller mindre bredbladiga orter; gra- 

 sen intaga saval till art- som individantal endast en imder- 

 ordnad plats och utgora, som det synes, till betydande del 

 rester fran en tidigare, for oppen standort anpassad vaxt- 

 lighet (jfr s. 38 — 39) eller mer eller mindre tillfalliga in- 

 vandrare fran narliggande oppna standorter. I vaxttacket 

 gor en tydligare skiktindelning sig icke gallande. Antalet 

 for denna standortstyp verkligt utmarkande arter ar mindre 

 an for lofangens oppna rum; att ett storre eller mindre 

 antal af de oppna standorternas arter har ofta antraffas i 

 enstaka eller fataliga, mangen gang t. o. m. spridda, som 

 det synes tillfalligt inkomna eller kvarblifna exemplar, kan 

 har icke tagas i betraktande. Mahanda som en foljd af det 

 ringare artantalet framstar som ett vid jamforelse med de 

 oppna standorternas vaxttacke afvikande drag, att vissa arter 

 har lyckats sammansluta sig till enhetliga bestand. Framst 

 kommer i detta hanseende Geranium silvaticum, som ofta 

 bildar tongifvande, under blomningstiden synnerligen vackra, 

 nastan slutna bestand. En annan, ofta i tata bestand upp- 

 tradande art ar Melandrium siluestre. Under var- och for- 

 sommaren ar Anemone Hepatica och i an hogre grad A. 

 nemorosa i regel tongifvande; den senare bildar ej sallan 

 narmast trad och buskar slutna tacken. Synnerligen egen- 

 artade, saftiga och tata, men alldeles lagvuxna bestand bil- 

 das vidare af Convallaria majalis, som foretradesvis valjer sina 

 vaxtplatser vid randen af bergs- och backsluttningar (jfr s. 

 33). Bland tongifvande, om ock ej sa tatt vaxande arter som 

 nu namnda, markas yttermera den frodiga, morkgrona Listera 



