Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 42, N:o 1. 143 



tyckes hasseln i ej obetydliga partier af lofskogen visa tendens, 

 att, om dessa fa fritt utbilda sig, allt mer och mer, om an myc- 

 ket langsamt, sluta sig samman till kompakta bestand, ofver hvilka 

 eken och andra loftrad breda lummiga kronhvalf. I bottenskiktet 

 af denna formation kan nu granen gro, och dess telningar kraf- 

 tigt spira upp bland hasslarne, for att sedan som hoga trad skjuta 

 upp bland de gamla loftradens kronor." — -- — »Det ar kul- 

 turmenniskan, som hufvudsakligen forryckt den fordelning af for- 

 mationerna, som uppkommit efter den klimatforsamring, under 

 hvilken granen utbredde sig ofver Gotlands mark. Detta menni- 

 skans ingripande har emellertid medfort okade mojligheter for 

 granen att utbreda sig. Genom att lata lofangar och pineta her- 

 bida betas, uppsta i dessa forandringar (jfr pag. 80 och die Ein- 

 vanderung pag. 36) som gora en invasion af granen till en forr 

 eller senare intradande nodvandighet." 



I skildringen af vaxtvarlden i Uppland sager samme 

 forfattare (s. 104): 



"Lofangen ar ett vaxtsamhalle, hvilket, om det far utveckla 

 sig fritt, foryngrar sig som sadant, tidrymd efter tidrymd, om 

 ock antagligen med en del sekulara fdrandringar. Men tyvarr 

 far denna utveckling sallan fortga utan odesdigra ingrepp fran 

 manniskans sida. Att hoskordar inbargas fran lofangen, hvilket 

 var fallet mera fordom an nu, skadar den foga. Men betningen 

 astadkommer sa mycket storre skada. Faltskiktens gras och 6r- 

 ter lida i hog grad, de foryngrade trad och busktelningarne af- 

 bitas, mossorna tilltaga i ymnighet, och i deras tacke gror den 

 ena granplantan efter den andra. Den direkta strid, som borjar 

 mellan de uppspirande unggranarna och de gamla loftraden, ar 

 ytterst intressant att folja, men gor pa samma gang ett mycket 

 sorgligt intryck. Loftradsgrenarne utharda ej direkt beskuggning 

 fran granarnas barrverk, utan fortvina och fortorka. For hvarje 

 ar, som granen efter sin regelratta skottbyggnadsplan hojer sig 

 ett steg i hojd och okar sin skottmassa, komma nya grenar af 

 de trad, i hvilkas grenverk granen skjutit upp, under den for 

 dem dodande beskuggningen, och efter ett visst antal artionden 

 star hela tradet dott. Vi forsta nu den bild, som ofta moter oss 

 i upplandska barrskogar. I skogsbrynet, vare sig mot en aker. 



