144 Palmgren, Lofangsomradena pa Aland. 



ang, sjokant eller dylikt, stracka enstaka ekar och lindar ut sina 

 lofmassor mot Ijuset, och inne i skogen hojer kanske en enstaka 

 gammal ek sina sista friska grenar ofver gran- och talltopparne. 

 Har har en gang i tiden frodats en lofang, i hvilken genom bet- 

 ning och vanvard granen inkommit. Den harigenom uppkomna 

 granskogen har sedermera genom bladning och uthuggning ofver- 

 gatt till den vanliga upplandska barrblandskogen, i hvars bryn 

 dock nagra enstaka af lofangens bestandsdelar kunnat finna Ijus 

 och utrymme nog for sin trefnad. 



S. 106 i nyss citerade arbete lases i samband med fra- 

 gan om granens invandring: 



"Kom sa den tidpunkt da granen nadde Upplands-halfon. I 

 tallskogarne intrangde den genast med kraft. Lofangarne voro 

 mera motstandskraftiga, men redan nu funnos antagligen svedda 

 eller betade partier och darur uppkomna bjorkhagar, i hvilka gra- 

 nen kunde utbreda sig, liksom afven troligen vissa delar af de 

 ursprungliga lofangarne, niimligen sadana som hade ymnig has- 

 selundervaxt, ej kunde motsta den nya inkraktarens angrepp. Den 

 forut omtalade klimatforsamringen bidrog sakerligen i sin man 

 till granens ytterligare utbredning. Men i an hogre grad ver- 

 kade den alltjamt tilltagande kulturen harfor. Under bronsaldern 

 var sannolikt Upplands befolkning ej sa gles och om jarnaldern 

 veta vi med sakerhet, att stora och skilda delar af landskapets 

 bygder voro ganska tatt befolkade. Det var denna befolknings 

 akerbruk, svedning och framforallt boskapsskotsel, som mest bi- 

 drogo att splittra lofangarne och de adla loftraden for att i stallet 

 ersatta dem med gran och granskog, som genom eld och blad- 

 ning i samma man ofverfordes till blandskogar. Under den hi- 

 storiska tiden har denna splittring blifvit fullbordad." 



Af annan asikt an Sernander ar A 1 b. N i 1 s s o n. I bans 

 uppsats "Om ortrika barrskogar", 1896, som narmast beror 

 forhallandena pa Omberg, lases s. 198: "I sitt forhallande 

 till granskogen ofverensstamma dock samtliga lofangar. Of- 

 verallt dar de gransa intill granskogen och dar den tata 

 gras- och ortmattan af beskuggning eller andra anledningar 

 blir uppluckrad, intranger sa smaningom gran och endast 

 en tid efter annan foretagen rojning af unggranarna kan 



