Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 42, N:o 1. 43 



Till humusbildning ges blott en svag antydan. Dar grun- 

 den ar stenig ersattes denna bestandstyp ofta med en, dar 

 Festuca rubra ar tongifvande. 



3. Pa foregaende foljer en zon, dar Corex Goodenowii 

 ar den mest framtradande arten. Mossvegetationen fort- 

 sattningsvis svag. At" humus markes redan ett nagra cm 

 maktigt skikt brun, sur humus. 



4. Efterfoljande zon af landhojning karakteriseras 

 i vidstrackta delar af Aland af Sesleria coerulea {Sesleria- 

 angen). Vedvegetationen tager har vid, ofta i forsta hand 

 foretradd af hafstornet, i annat fall af klibbalen, hvilken 

 foljer hafstornet tatt i sparen och sallan saknas. Ofta bil- 

 dar den tata, mer eller mindre breda, med en specifik un- 

 dervaxt bevuxna strandbarder, som mot den oppna stran- 

 den skarpt begransa de hogre belagna terrangernas lofve- 

 getation. 



5. Sesleria-angen lemnar uppat land ofta rum for en 

 ort- och grasrik angsvegetation, den naturliga ortrika 

 an gen. Vaxttackets artsammansattning och allmanna natur 

 ofverensstammer har atminstone i hufvudsak med motsva- 

 rande inom lofangens oppna rum, hvilka mahanda i ett fler- 

 tal fall representera icke igenvuxna rester af sadana ortrika 

 angar. Dessa naturliga ortrika angar aro namligen, dar na- 

 turen ostord far fullborda sin utveckling, af kort varaktig- 

 het. Ved- och buskvegetationen, som redan begynt sitt in- 

 trade inom Sesleria-formationen, vinner alltjamt okad terrang 

 och leder till uppkomsten af en lofang, som salunda har 

 representerar ett naturligt utvecklingsskede, hvilket dock 

 naturenligen (jfr s. 123 samt Palmgren s. 42) skall ersat- 

 tas med en sluten lundvegetation. Att harvid alia ofver- 

 gangar gifvas, ar sjalffallet. Pa torrare, exponerade stallen, 

 sarskildt pa grofstenig grund, utvecklas vaxttacket i specifik 

 riktning, och man erhaller dessa som angsbackar bekanta, 

 oppna eller buskbevuxna standorter, med hvilka ater back- 

 och bergknallarna visa anknytningspunkter. Sistnamnda 

 standortstyp ofvergar ater i de nakna hallarnas samt de 

 framspringande bergspartiernas och afsatsernas. 



