Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 42, N:o 1. 39 



Standorterna gripa med andra ord sa in i hvarandra, att en 

 bild af de enskilda standorts-, respektive formationstyperna 

 endast med svarighet gifver sig. Man blir fastmer tvungen 

 att fran olika flackar hopsummera karaktarerna och pa sa 

 satt konstruera helhetsbilden. Och annu en omstandighet 

 bor icke lemnas obeaktad. En betydande del lofangar upp- 

 taga marker, dar landhojningen sedan langesen forgangna tider 

 skapat och allt fortfarande skapar nytt land, dar vegetatio- 

 nen genomloper en naturlig utvecklingsgang (jfr s. 42). Man 

 far under sadana forhallanden i ett flertal fall rakna med 

 mojligheten att inom ett omrade antraffa arter, hvilka icke 

 mera tillhora dess naturliga vaxtlighet, utan dar fortlefva 

 som minnen fran en tid, da omradet utgjorde en annan 

 standort. Samma svarighet vallar pa sitt hall landtmannen, 

 da han for att gynna grasvaxten gallrar ut lofangen. Med 

 de forandrade belysningsforhallandena forandras standorten 

 och med den dess artsammansattning, hvarvid dock en del 

 arter lange kvarsta, paminnande om en pa platsen tidigare 

 radande skuggvegetation. Lemnas ater lofangen orord, om 

 ock blott for ett eller annat artionde, vaxer den igen (jfr 

 s. 122). Skuggvegetationen, som haft sitt hemvist vid trad- 

 och buskbestanden, breder ut sig pa de forna oppna rum- 

 men, hvilkas ursprungliga arter langre eller kortare tid fort- 

 lefva i kamp med den framtrangande vaxtligheten, hvars 

 natur af skuggvegetation de starkt bidraga att undanskymma. 

 Standortsanteckningar till belysande af vaxtlighetens beskaf- 

 fenhet sadana man hos oss plagat gora, komma af ofvan 

 angifna grunder for lofangsmarkernas vidkommande en- 

 dast delvis att motsvara sitt andamal. Ty utgar man fran 

 ett homogent omrade med likformig vegetation, kommer 

 beskrifningen oftast att hanfora sig till flackar om endast 

 nagra meters eller pa sin hojd nagra fa tiotal meters ge- 

 nomskarning. Men en sadan anteckning blir gifvetvis en 

 exponent endast for vaxtligheten pa en viss obetydlig flack, 

 ej for den standort eller det omrade, den vill askadliggora, 

 ity att en sadan obetydlig flack aldrig inrymmer, och knap- 

 past ens kan tankas inrymma samtliga standortens eller om- 



