488 Palmgren, Lofangsomradena pa Aland. 



lundar och iifven lundiingar saknas. Pa Kokar-gruppens bebodda 

 hufvudoar, det s. k. Fasta K 5 k a r, ser man af en egentlig- 

 lofvegfetation daremot endast en och annan ingardad mindre 

 angsbacke, dar vaxttacket paminner om motsvarande pa de ofvan 

 uppmarksammade lofvegretationsomradena, antydande att ocksa 

 Fasta Kokar ursprungligen varit eller i hvarje handelse haft 

 betingelser att utgora ett lofveg-etationsomrade; i ofrigt utgor 

 Fasta Kokar sa godt som en en da sammanhan- 

 gande betesmark och har med all sannolikhet 

 sedan arhundraden varit det. Af tradvaxt ges endast 

 spridd eller enstaka knotig bjork pa hojderna samt en eller an- 

 nan smarre aldunge kantande nagot laglandt strandparti eller 

 fyllande nagon af dalgangarna. I den langvariga exploa- 

 teringen till betesmark ligger grunden till den 

 pa Fasta Kokar i-adande sa iogonenfallande torf- 

 tigheten i vegetationen. *) 



^) Att lofangsmarkernas exploatering till betesmark pa Kokar i 

 sa hog grad — och i detta hanseende framstar Kokar framom land- 

 skapet i ofrigt — kommit att trycka sin pragel pa ogruppens fysio- 

 gnomi, star helt visst i samband dels med ogruppens i forhallande 

 till arealen synnerligen hoga befolkningssiffra (invanarantalet uppgick 

 ar 1905 till 804 personer, medan exempelvis de vida storre omradena 

 Eckero, Foglo, Geta och Vardo samtidigt raknade endast 1,422, 1,525, 1,063 

 och 1,233 personer), dels i samband med terrangens bergiga beskaf- 

 fenhet. De losa jordarterna intaga pa Kokar i jamforelse med hvad 

 fallet ar i ofriga mar bebodda alandska bygder en mycket under- 

 ordnad plats och, hvad som sarskildt icke torde lemnas obeaktadt, de 

 vidstracktaste af dessa marker, svammarkerna, hvilka som fortsatt- 

 ningar pa de talrika grunda hafsvikarna slingra sig fram mellan hoj- 

 derna, aro till vasentlig del alldeles laglanda och salunda patagligen 

 af mycket sent datum. Tillgangen pa betesmark torde 

 forty i gangna tider hafva varit vasentligenannu 

 mindre an nu, hvilken omstandighet synbarligen 

 fordomdags i an hog re grad annu nodvandiggjort 

 heladen dartiU lampade arealens upplatande till 

 betesmark; sin hoskord tager Kokarbon till vasentlig del fran de 

 lofrika s k. utholmarna (exempelvis Ido, Lindo, Huso) och har syn- 

 barligen sedan gammalt sa gjort. Likasom den talrika boskapens for- 

 seende med foder ledt till en alltfor stark exploatering af den betes- 

 dugliga jorden pa Fasta Kokar, har synbarligen den i forhallande till 



