Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 42, N:o 1. 603 



tilltagande alder och tillvaxt helt visst antagas komma att 

 upplosas i mindre delar, sa att i en framtid mahanda alia 

 vittnesbord om den nu radande samhorigheten gatt forlo- 

 rade. Att pa grund af sadan stark vegetativ forokning en- 

 skilda eller ursprungligen enskilda gras- och ortindivider 

 verkligen kunna blifva af betydande, pa andra arters exis- 

 tensmojligheter intrang verkande storlek, darpa ma en del 

 exempel redan bar omnamnas: 



Redan i denna studies forsta del bar i samband med 

 de markliga hasselrunnorna uppmarksamhet fasts (s. 105) 

 vid Antennaria dioicas egendomliga, sig periferiskt utbre- 

 dande grupper; dar grupperna natt ett storre omfang, upp- 

 losts i sitt inre och i periferin sprungit sender, blir det 

 ofta inom en vaxtplats endast den omstandigheten, att de 

 enhetligt uppkomna gruppkomplexerna aro enkonade, som 

 angifver, hvad som ursprungligen uppkommit fran ett fro 

 och hvad fran ett annat. Analog harmed ar Rumex Acetosa. 

 Afven i denna inom de alandska lofangsmarkerna sa all- 

 mant och ymnigt forekommande dioica arts forekomst star 

 ett upptradande gruppvis ofta att formarka. Grupperna 

 aro ofta rena ban- eller hongrupper, i sa fall forradande ett 

 enhetligt ursprung, ocksa dar de enskilda stammarna sta 

 pa afsevarda afstand fran bvarandra. I Listera ouatas upp- 

 tradande, sarskildt dar arten inom beskuggade marker el- 

 ler lundangar forekommer ymnigare, varsnas ofta en anhop- 

 ning gruppvis i rader. Stundom kunna sammanbindande 

 rotstockar framletas, i andra fall icke; grupperna represen- 

 tera emellertid afven i detta senare fall uppenbarligen 

 afkomlingar fran samma ursprung. Vid hasselrunnors och 

 afven andra buskbestands grund bilda som kandt vackra 

 harder af Melica nutans eller Poa nemoralis ofta en afse- 

 vard del af vaxtligheten; vid narmare granskning hafva sa- 

 dana komplexer ofta till betydande utstrackning befunnits 

 utgora enheter, for hvilka den luckra myllan vid busk- el- 

 ler tradbestandens grund utgjort en synnerligen gynnsam 

 faktor vid den vegetativa spridningen. Och afven dar sa- 

 dana sammanhangande eller fran ett gemensamt ursprung 



27. 4. 1917 38 



