Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 42, N:o 1. 621 



verket i grupperna representerade blott af enhetliga eller 

 ursprungligen enhetliga individer), sa framstar det som up- 

 penbart, att man i de alandska lofangsstandor- 

 ternas vaxttacke icke har att gora med forma- 

 tioner i egentlig mening utan blott med delar 

 af formationer, hvilka delar belt naturligt kunna gifva 

 endast en antydan om den karaktar, de sarskilda forma- 

 tionstyperna skulle tillegnat sig, darest nodiga utvecklings- 

 mojligheter statt dem till buds. Konsekvensen haraf med 

 hansyn till standortsanteckningar for belysande af lofangs- 

 vegetationen ar i noten s. 596 framhallen. 



Aland raknar, belt visst som en foljd af de inom land- 

 skapet radande synnerligen gynnsamma klimat- och stand- 

 ortsforhallandena, ett i forballande till den knappa arealen 

 (ca 1400 km'^) ovanligt stort antal arter (jfrs.607). Pa grund 

 haraf komma iitsikterna for arter med mindre snabb sprid- 

 ning afvensom ofver hufvud for sadana, som mindre an 

 hiifvudmassan motsvara de inom landskapet radande for- 

 hallandena, att kunna gora sig gallande i konkurrensen att 

 blifva jamforelsevis sma. Sadana arter blifva belt naturligt 

 sallsynta utan att detta behofver innebara, att de, dar 

 de engang vunnit faste, vore att betrakta som betrangda 

 framlingar inom vegetationen, mojligen relikter fran gangna 

 for dem gynnsammare klimatperioder. Det stora antalet 

 sallsynta arter, hvilket icke blott ar nagot for den alandska 

 lofvegetationen utan afven for landskapets vegetation ofver 

 hufvud utmarkande, skulle salunda i det sagda atminstone 

 till nagon del finna sin forklaring (kap. X). 



Hvad som i denna studie med hansyn till fragan om 

 areal och artantal afvensom betraffande grunderna till florans 

 olikartade gestaltning inom olika omraden befunnits galla 

 den alandska lofangsvegetationen, har uppenbarligen sin 

 tillampning afven pa hvarje annan artrikare formation. Den 

 alandska lofvegetationens mangformighet ger uppenbarligen 

 blott en antydan om den oHkformighet, som rader inom 

 artrika formationer uti sydligare luftstreck, dar den kulmi- 

 nerar inom den tropiska regnskogen (jfr s. 596). 



