Acta Societatis pro P^auna et V\ova Feiinica, 42. N:o 1. 



595 



\\d f 6 r s t a g r a n s k n i n g o c h o f t a a ii d a till e 1 1 

 torsok att faststaUa de enskilda elementens 

 y m n i g h e t s g I- a d f 6 r e f a 1 1 e r 1 i k f o r m i g — n a s t a n 

 utan un dan tag spar as afven inom de enskilda 

 standorterna: „6ppna platser inom lofangar; naturliga 

 (irtrika angar", „angsbackar", „lundangar", „liindar" m. fl. — 

 Och denna olikformighet ar i regel sa stor, att, som pa an- 

 tordt stalle framhallits. storre profbitar pa ett na- 

 ff ot sk niir likformigt vaxttacke an sadana ma- 

 tande nagra fa eller pa sin hojd nagot tiotal 

 meter i genomskarning knappast kunna upp- 

 letas. Denna brokighet i vaxttackets monster bar tidigare 

 synts mig inom i stort sedt „homogena"^) standorter 

 utgora en exponent tor smarre, for okular besiktning 

 knappast fornimbara, obetydliga differenser i standortens 

 beskaffenhet: differenser i jordarten, obetydliga olikheter i 

 fukt eller exposition dar markens yta icke ar alldeles plan 

 m. fl. onistandigheter. En storre fordjupning i studiet af 

 de sarskilda formations typerna bar dock lart mig, att sa icke 

 ar fallet. Den verkande orsaken ar nog uppenbarligen den, 

 att for det betydande antalet for enhvar standortstyp (med 

 undantag sannolikt dock for Sesleria-'angen) inom lofvege- 

 tationen disponibla arter^) ej finnes mojlighet att 

 s a m t i d i g t u t v e c k 1 a s i g inom d e m y c k e t b e - 

 gransade ensartade flackar, hvari man pa grund 

 af terrangens starkt kuperade natur, tradvegetationens till 



') Med „homogen" afses har en profyta, dar olikformigheten i 

 vegetationens byggnad for det vid standorts- eller formationstypen i 

 fraga vanda ogat framstar torst vid ett torsok att med siffror fast- 

 stiilla ymnighetsgraderna. 



-) Enligt del I for „naturliga ortrika angar" samt „oppna platser 

 inom lofangar" uppgaende till 86 (106), for „angsbackar" till 100 (121), 

 for „steniga angsbackar" till 90 (128), for „back- och bergknallar" till 61 

 (121), for „beskuggade omraden inom lofangar" samt „lundangar" till 95 

 (118), for „slutna lundar" till 66 (90), af hvilka det stora flertalet inom 

 lofvegetationen dartill aro mer eller mindre allmant forekommande 

 samt ofver hufvud upptradande med en jamforelsevis hog ymnighets- 

 grad (endast i undantagsfall lagre an 4). 



