100 Acta Societatis pro Fauna et Flora fennica, VIII, n. 3. 



Vingformen. Framvingarnes framkant bagbojd isynnerhet 

 mot spetsen, som merendels ar afrundad. Utkanten jamnt bag- 

 bojd, bakre hornet afrundadt. Hos de fiesta arterna aro fram- 

 vingarnes bakkant och utkant ungefar lika langa, bakkanten 

 ar nagot kortare hos E. exiguata, sobrinata, hyperboreata och 

 castigata samt isynnerhet hos E. innotata och lanceata, dar bak- 

 kanten endast ar halften af framkanten. Hos alia dessa ar till— 

 lika vingspetsen spetsigare. Bakvingarne aro sma, med afrundade 

 horn och jamnt bagbojd utkant. 



Kroppen ar spanslig, graaktig. Antennerna enkla, palperna 

 korta, ofvanifran icke synliga. Langa palper, d. v. s. dubbelt sa 

 langa som ogat i genomskarning och ofvanifran sedda utskjutande 

 framom hufvudet, forekomma hos E. strobilata och togata. Ba- 

 kersta benparet har 2 par sporrar. Abdomen hos en mangd 

 arter har 2:dra segmentet morkare; hos succenturiata har cf hvit 

 analborste. 



Med afseende a fargteckningen sonderfaller slaktet i skilda 

 grupper. Bland dessa ar forst att marka Linariata, som afviker 

 fran alia andra arter inom slaktet genom att midtelbandet ar 

 morkviolett, tydligen afstickande. Till denna art. sluter sig Centau- 

 reata, som har det svarta bandet inskrankt till en fyrkantig, svart 

 flack vid framkanten samt tydlig, krithvit bottenfarg. Tydlig, 

 krithvit bottenfarg forekommer jamval hos succenturiata och sub- 

 umbrata, hvilka skiljas fran hvarandra genom att succenturiata 

 har tydliga midtelpunkter pa framvingarne och ribborna gulaktiga 

 i utkantfaltet ; subumbrata saknar eller har otydliga midtelpunkter 

 samt ribborna gulaktiga i medianfaltet. Narastaende till succen- 

 turiata ar subfulvata, som icke har hvit bottenfarg, men samma 

 teckning som succenturiata. 



Allena staende ar ater venosata, som utmarker sig genom 

 att hvarje spar af vaglinie saknas, oaktadt tcckningen for ofrigt 

 ar synnerligen tydlig och alia svarta tvarlinier ungefar lika fina. 

 Ensam staende ar iikasa subnotata, som har glansande gula 

 framvingar och midtelbandets yttre begransning icke bojd eller 

 bruten vid framkanten, utan rak eller i obetydlig bage. 



Foljer sa de nara beslaktade arterna debiliata och rectan- 

 tjulata, hvilka igenkannas pa att bakvingarnes tvarrand pa undre 

 sidan bildar en ratvinkligt bruten, utatskjutande udd samt pa 

 sin grona farg, hvilken likval ofta ofvergar i brungratt. 



