Alfred Poppius: FinJands Phvtometridae. 101 



Sinsemellan narastaende aro vidare abietaria och toyata 

 hvilka igenkannas pa sina langa palper. Harvid ar dock at 

 marka, att palperna jamval hos foregaencle arter aro langre an 

 vanligt, ehuru icke sa langa, som har. Forvandt med dessa arter 

 ar pasillata, som icke har langa palper. 



E. sobrinata, lanceata, exiyuata tillhora en ny grupp, som 

 utmarker sig genom langa framvingar och mera chokoladbrun 

 farg. De kannetecknas ganska val genom att micltelbandets inre 

 begransning vidror midtelpunkten; sobrinata och exiguata hafva 

 svarta pilflackar pa ribborna. Till dessa sluta sig contermlnata 

 och indiyata, hvilka jamval hafva langa vingar, d. v. s. fram- 

 kanten dubbelt sa lang som bakkanten, men hafva otydlig teck- 

 ning, sa att hos confer minata ofta icke annat aterstar an morka 

 flackar vid Iramvingarnes framkant afvensom midtelpunkt och hos 

 indigata foga annat an midtelpunkt. Dock iorekommer stundom 

 hos conterminata ganska tydlig teckning, hvarvicl dubbelranderna, 

 som atfolja midtelbandet, endast besta af en ljus och tva morka 

 linier. 



E. innotata, hyperboreata, nanata hafva jamval langa, spet- 

 siga vingar, men inleda en ny grupp, som utmarker sig genom 

 att vaglinien i Iramvingarnes bakre horn bildar en hvit vinkel, 

 som hos nanata ar utfyld till en hvit flack. Fran de ofriga skiljer 

 sig nanata genom synnerligen tydlig teckning, sarskildt afsticka 

 de ljusa linierna, som har aro hvita. Vidare finnes en hvit flack 

 innanfor midtelflacken. Minst framstickande aro cle ljusa linierna 

 hos innotata, som kannetecknas af i gult skiftande ribbor. 



Till dessa arter narma sig a ena sidan pygmaeata. hvars 

 vaglinie a framvingarne, ofta afven a bakvingarne ar utvidgad 

 till en flack. For ofrigt utmarker sig pygmaeata genom sakna- 

 clen af midtelpunkter. Forvandta med pygmaeata aro Valerianata, 

 som har rodgra farg, medan pygmaeata ar morkbrun samt plwn- 

 leolata, som saknar bade midtelpunkter och hvit flack i vingarnes 

 bakre horn. Till forenamnda sluter sig annu tenuiata, som har 

 tydlig midtelpunkt atminstone pa- framvingarne. Hos dessa fyra 

 arter forekommer sa att saga dubbel vaglinie, d. v. s. emellan 

 vaglinien och yttre begransningen af midtelbandet finnes en ofver- 

 talig ljus tvarlinie. Denna ar dock hos pygmaeata sa otydlig, 

 att man blott sallan finner otydliga spar af densamma, men 



