Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 49, N:o 5. 9 



vegetationsmedierna" som bestamde de 6 vegetationsgrup- 

 perna. Hos Norrlin ar det ratt och slatt fuktigheten, som 

 betingar standorternas indelning i torra marker, forsumpade 

 marker och vatten. I andra rummet kommer sa den av tra- 

 dens dominans eller franvaro betingade ljustillgangen, vil- 

 ken skiljer skogbevuxna fran oppna marker. Forst i tredje 

 rummet, vid de egentliga standorternas karakteristik och 

 benamning anvandas ofta i bredd med markens beskaffen- 

 het kannetecken hamtade ur sjalva vegetationen. Det ar 

 alltsa i allmanhet en omvardering av de av von Post an- 

 vanda karaktarerna till forman for de ekologiska faktorerna, 

 och harigenom har otvivelaktigt en nagot storre likformig- 

 het vunnits, ehuru Norrlin annu ar langt ifran ett kon- 

 sekvent system av standorter i modarn topografisk mening. 



Varken von Post eller Norrlin genomforde saledes 

 den skillnad mellan vegetationen och dess station, som forr 

 eller senare maste goras. Deras vaxtstallen och 

 standorter voro i de fiesta fall inga verkliga 

 vegetationsenheter, utan snarast blott de lo- 

 kaler, ehuru i utarbetad form, som system a- 

 tikern behove r for att klargor a, varhan fun- 

 nit en viss vaxt. Och betrakta vi saken historiskt ar 

 det ocksa mycket forklarligt, att sa maste vara fallet. Fore 

 von Post sysslade ingen har i Norden med annat an vaxt- 

 systematik och floristisk vaxtgeografi, och da nagon arts 

 forekomst skulle anges, skedde det heist med kort nam- 

 nande av bade radande yttre faktorer, fuktighet, exposition, 

 jordslag o. s. v. och det sallskap, i vilket arten befann sig 

 (t. ex. fuktig granskog, vat ang, torr angsbacke, tallmo etc.). 

 Dessa lokaler, floristikens tjanstehjon, var det som von Post 

 och efter honom Norrlin upptog, omhuldade och gav en 

 sjalvstandig stallning med rang av enheter vid vegetations- 

 beskrivningar. 



Det blev Ragnar Hult, som forst har i Norden skulle 

 uppstalla konsekvent fysiognomiska vegetationsenheter och 

 beskriva verkliga vaxtsamhallen. I motsats till Norrlin, 

 som anslogs foretradesvis av den del av von Posts vaxt- 



