32 Widar Brenner, Vaxtgeografiska studier i Barosunds skargard 



Asyftar man emellertid med litoralen en topografisk, av 

 vissa likartade ekologiska betingelser karakteriserad grupp 

 av standorter, torde nagon annan begransning an den av 

 mig foreslagna ej vara mojlig ! ), ehuru jag mer an val inser 

 de stora, bland algologerna mahanda oovervinneliga svarig- 

 heter en revision av de gangse uppfattningarna innebar. 

 For mig aro icke heller de anvanda termerna av nagon 

 storre betydelse; huvudsaken ar, att indelningen sker efter 

 viktiga, i naturen forefintliga topografiska granslinjer. 



Helt och hallet beroende pa vad man forstar med den 

 litorala zonen ar sedan de supra- och sublitorala zonernas 

 lage och begransning. 



Vad de sma baltena inom den litorala zonen betraffar, 

 sa ha de av de fiesta forfattare uppfattats lika, ehuru under 

 olika namn. De av Sernander (II) och Hayren (II) anvanda 

 „svallbaltet", „Wellengiirtel" resp. „stormbaltet" och „Spritz- 

 giirtel" taga hansyn endast till exponerade, framst klipp- 

 strander och till faktorer, som pa skyddade, langgrunda 

 strander ej spela nagon roll. Det vore darfor lyckligt, om 

 man kunde enas om nagra allmangiltigare namn. Jag har 

 foreslagit termen salin for den zon, dar salthalten normalt 

 genom det ofta oversvammande hogvattnets uttorkning ar 

 storst, och dar vegetationen alltsa pa alia havsstrander maste 

 kunna utharda de hogsta saltkoncentrationerna. Termerna 

 supra- och subsalin giva sig sedan omedelbart for de narmast 

 ovan- och nedanom belagna baltena. Mahanda kunde man 

 helt enkelt noja sig med beteckningarna nedre, mellersta och 

 ovre litoral (jamf. Sernanders ovre och nedre supralitoral). 



Oversikt av standorterna. 



Hampus von Post ha vi, sasom redan i inledningen 

 framhallits, att tacka for det forsta nagot sa nar naturliga 



') Att draga gransen t. ex. sasom Kylin foreslagit mellan mina 

 salina och suprasalina balten later sig ur topografisk synpunkt ej gora, 

 emedan den amfibiska zonen darigenom bleve kluven och litoralen 

 uppat avslutad av en sa svavande grans som den for det ofta ater- 

 kommande hogvattnet. 





