Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 49, N:o 5. 33 



systemet av standorter. Hans vaxtstallen stodo emelLertid 

 annu alltfor mycket i artsystematikens tjanst. De ville ange 

 den naturliga lokal, bade i avseende a standorten (i modarn 

 bemarkelse) och vaxtsamhallet, pa vilken varje art horde 

 hemma. Pa detta satt blev t. ex. barrskogen en grupp av 

 lokaler. Numera har man behov av att kunna ange icke 

 blott lokalen for t. ex. Picea excelsa eller Oxalis Acetosella 

 utan aven standorten for barrskogen sjalv och 

 dess s am hall en. En rent topografisk uppdelning av 

 standorterna utan hansyntagande till vegetationstypen, men 

 dock sa, att for vegetationen uppenbart avgorande faktorer 

 anvandas som huvudindelningsgrund, framstar darfor som 

 en viktig, ehuru med tanke pa var ringa kannedom om 

 standorterna for narvarande ytterst vansklig uppgift. 



Jag tror att det i ett skargardsomrade ar fordelaktigt 

 att, i overensstammelse med det ovan sagda, forst avskilja 

 en stor grupp av standorter, en vertikal zon eller region, 

 den marina (standorterna inom v. Posts „havsvegetations- 

 grupp"). Denna skulle omfatta dels standorter ovan vatten, 

 dar de utpraglade marina faktorerna: salt vatten (yt- eller 

 grundvatten), starka, ohejdade, saltforande vindar verka, 

 dels standorter under vatten, dar ur luften harstammande 

 inflytelser: vagrorelse, for vaxter nojaktig ljusstyrka etc. 

 gora sig gallande. 



Standorterna ovan den marina regionen kallas supra- 

 marina, de nedanom densamma betecknas som submarina. 

 Att nagra fullt skarpa granser mellan dessa regioner ej 

 kunna ifragakomma, ligger i sakens natur. 



Granska vi sa till forst forhallandena inom den supra- 

 marina regionen, som ju aven i skargarden till sin 

 utstrackning ar storst, sa torde utan tvivel markfuktigheten 

 i enlighet med von Post, Norrlin, Wainio etc. bora an- 

 vandas som huvudindelningsgrund. Vi skulle alltsa, for att 

 narmast folja Norrlin, hava att skilja mellan torra marker, 

 forsumpade (fuktiga, vata) marker och vatten. Vilja vi 

 begagna oss av en 10-gradig fuktighetsskala, sa skulle de 

 torra markerna ligga mellan 1 — 5, de vata 5 — 9 och vattnet 



3 



