Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 49, N:o 5. 79 



skargardens allmannaste adla lovtrad och har med sakerhet 

 forr spelat en mycket storre roll. Nu forekommer den mest 

 enstaka eller i fa exemplar i andra skogssamhallen eller 

 vid randen av odlingar. Endast pa Elgsjo Villholm bildar 

 den numera sa rena bestand, att man kunde tala om ek- 

 skogar. Eken ar avgjort hemerofob. 



Ekens utbredning ar inom skargarden mycket ojamn. 

 Det tyckes framst vara sjalva bylanden, dar den trives bast. 

 I yttre skargarden upptrader den rikligast pa Basto, dar 

 ocksa skargardens aldsta och storsta exemplar sta att finna. 

 Invid odlingarna, sasom kvarlevor av en tidigare ekskog, 

 sta a starkt stenbunden mark nagra gamla jattar, mest in- 

 vandigt murkna eller ihaliga och med manga torra gre- 

 nar. De atta storsta ha foljande omkrets vid brosthojd: 

 225, 275, 365 (c:a 14 m hog), 295, 235, 295, 320, 305 

 och 260 cm. De bara i allmanhet mycket rikligt ollon. Inne 

 pa land i skogen av overvagande tall och gran finner 

 man har och dar gamla, i utdoende stadda individ liksom 

 aven omkullfallna uraldriga, oftast alldeles overvuxna 

 stammar med delvis annu friskt virke. Unga plantor finnas 

 rikligt, men bli numera mestadels bortbetade. Enrisbusken 

 forhjalper dem ibland over den farliga aldern. 



I yttre skargarden forekommer eken vidare enstaka pa. 

 Gloholm, Verkholm och Ramsholm. Pa den sistnamda 

 holmen hoggs enligt uppgift vid den senaste skogsskovlin- 

 gen de forsta aren av detta sekel en mangd ekar till ved. 



I inre skargarden upptrader eken rikligt a tvenne om- 

 raden, bada i narheten av hemagor, pa Elgsjo och Orslan- 

 det kring Ramsundet och pa Tostholm och Persholm vid 

 sundet mellan dessa holmar. Pa Elgsjo Mellangards agor 

 finnas ekbestand i form av verkliga ortangsskogar, dar en- 

 dast tallen i storre mangd ar inblandad. Pa Elgsjo Kam- 

 pas langre S-ut, vid Ramssundet och pa Orslandet Rovass, 

 pa andra sidan sundet, ingar eken i flere exemplar i ortrika 

 blandskogstyper, men har de senaste aren decimerats ge- 

 nom hygge. Pa Tostholm och Persholm, dar tidigare de 

 vackraste bestanden (omkr. 100 exemplar) lara funnits, har 



