138 Widar Brenner, Vaxtgeografiska studier i Bardsunds skargard. 



Men skillnaden mellan Palmgrens och mina „konstitu- 

 tionslinjer", det absolut taget olika hoga forloppet, vad har 

 den att betyda? Mahanda sparas dari ett utslag av vege- 

 tationens olika konstitution. En jamforelse mellan mina tre 

 linjer (fig. 11) I, II, och III ger svaret pa denna fraga. 



Vi erinra oss, att linjen I hanfor sig till ett material, 

 vilket omfattar skargardens samtliga specialgebit, stora och 

 sma oar och komplexer belagna i inre eller yttre skargards- 

 zonen och tillhorande alia olika kulturklasser, alltsa ett 

 synnerligen heterogent material. De omraden, vilka med- 

 tagits vid uppdragandet av linjen II, voro daremot samtliga 

 belagna i yttre skargarden och tillhorde den 2:dra kultur- 

 klassen, men voro daremot av olika storlek och till foljd 

 darav olika rika pa standorter. Linjen III representerade 

 det mest homogena material, som man utan att halla sig 

 till nagon bestamd t'ormationstyp kunnat sammanstalla. 

 De 10 utskarsholmarna voro av ungefar samma storlek, 

 samma kulturklass och innehollo savitt mojligt samma 

 standorter. 



Vi se alltsa att linjernas absoluta hojdforlopp ar helt 

 och hallet beroende pa den inbordes homogeniteten mellan 

 de skilda specialomradena. Att Palmgrens „konstitutions- 

 linje" ar sa hogt belagen, alltsa visar sa hoga artantal pa 

 de olika omradesgrupperna, sager aven det ingenting om 

 vegetationens konstitution, utan endast, att nans omraden 

 haft en inbordes ratt homogen vegetation d. v. s. att samt- 

 liga eventuella vegetationstyper varit foretradda inom alia 

 omraden. Om homogeniteten inom ett vart specialomrade 

 fa vi darav ingen upplysning, da ju dessa omraden kunna 

 innefatta huru manga olika formationstyper som heist utan 

 att konstitutionslinjen i nagot avseende forandras, om blott 

 alia dessa typer finnas representerade inom ett vart av 

 specialomradena. 



Av den olika inbordes homogeniteten omradena emel- 

 lan beror ocksa det olika forloppet hos de tre kurvorna i 

 fig. 10. Det ar uppenbart, att ju mer varandra lika omra- 

 dena aro, dess talrikare bli till en viss grad de gemensamma, 



