Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 33, N:o 4. 49 



med en sakta, utdragen hvissling, som efterfoljdes af nagra 

 kortare entoniga, hvarefter sangen ofvergick i en serie 

 svagt Ijudande drillar med insatser af langre och kortare 

 hvisseltoner, Sangen var sa egenartad, att jag egentligen 

 ej kan forlikna den vid nagon annan fagels. Narmast lik- 

 nade den mahanda — sa barockt det an later — de lagre 

 och grofre stroferna i en kanariefagels sang, ehuru ej pa 

 langt niir sa skarpa. De ofriga familjemedlemmarne njoto 

 synbarligen af sangen, ty de sutto tatt sammantrangda och 

 ororligt lyssnande till de toner, som deras i den vagen 

 misskande fader sa masterligt forstod att framtrolla ur sin 

 strupe. Det hela slutade pk s& siitt, att sangaren, tydligen 

 generad vorden af den beundran, som auditoriet slosade 

 pa honom, ratt som det var gaf till ett straft skran och 

 flaxade darpa i vag, atfoljd af modren och barnaskaran. 



Familjen haller ihop anda till parningstiden foljande var. 



Om vintern ar lafskrikan en standig gast hos timmer- 

 arbetarne vid deras skogskojor. Dar finner den alltid na- 

 gon bortkastad godbit samt stjal dessutom frackt hvad den 

 ofverkomma kan af sina vardar. 



Pica pica (L.). — Harakka. 



Vid hvarje by och gard — huru langt borta i odemar- 

 ken den an lage — far man se skatan aret om husera pa 

 gardar och akrar. Skygg och forsiktig om han ser sig for- 

 foljd, blir han vid motsatt behandling lika tam och ofor- 

 skamdt nargangen. Skatan aflagsnar sig aldrig langt ifran 

 manniskoboningar, i hvilkas grannskap han afven bygger 

 sitt takforsedda bo. 



Aggen variera mycket till storleken, hvilket framgar 

 af foljande mattserier, tagna af tvanne i Pello by, Turtola, 

 den 7 och 10 maj 1908 funna kullar. 



33,0—32,0—31,9—31,5—30,2 38,5^37,5— 36,o—35,o—34,o— 33,9 



23,0—23,0—23,0—22,9—22,2 24,0—24,5—23,8—23,5—23,6—23,8 



