26 Munsterhjelm, Om Fagelfaunan i Konkama-dalen. 
kama-dalen. Till gengald aro ock svalorna mycket tama 
och fortroendefulla vis a vis sitt gardsfolk. De kanna val 
igen alia hempersonerna och gifva ogonblickligen genom 
hogljudda och missbelatna skrik tillkanna da en framling 
anlander. — Vid tiden for rufningen, aro de mycket be- 
gifna pa allehanda mjuka och varmande foremal till under- 
lag for aggen. Gardsfolket brukar da stro ut pa marken 
renhar samt diverse fjadrar, hvilka svalorna sedan bara upp 
i sina bon. 
Foregaende sommar — i augusti 1910 — hade under 
en flera dagar varande kail period en massa isynnerhet 
ungfaglar dukat under af kold och hunger. Enligt uppgift 
hade hundradetals af doda faglar legat under bona pa mar- 
ken. Och da svalorna denna var anlande, bestod deras 
forsta arbete i att ur bona framdraga liken af en mangd 
nastan samt fullt flygfardiga ungar, som ofver vintern legat 
darstades. 
De sista dagarne af juni vidtog agglaggningen i ett 
stort antal bon och den 12 juli utklacktes de forsta ungarne 
pa Saarikoski. Omedelbart darefter — namligen natten mot 
den 16 juli — foil en mangd sno, som afven i laglandet 
kvarlag under ett dygn och samtidigt intraffade ett haftigt 
temperaturfall. Pa grund haraf dog en mangd svalungar, 
hvilket kunde konstateras foljande morgon, da nagra tiotal 
doda ungar lago pa marken, af foraldrarne utkastade ur 
bona. 
Forutom kolden, ha svalorna i Konkama-dalen flera 
andra fiender. Da ungarne aro utklackta, besokas gardarne 
i tidiga morgontimmar, da folket annu sofver, af saval rof- 
djur som roffaglar, hvilka alia pa ett nog sa kannbart satt 
halla svalstammen nere. Dessa fiender aro Mustela erminea 
och nivalis, Lanius excubitor samt Falco cesalon, hvilken 
sistnamda med sina da fullvaxta ungar infinner sig vid gar- 
darne for att fanga de unga svalor, som da just borja pa 
med sina forsta flygofningar. 
Pa varen anlander arten till Konkama-dalen langs alf- 
varne — d. v. s. har Muonio alf. Ett annat forhallande 
