14 Marklund, Om Taraxacum-floran i Karelia Ladogensis. 
Achenium c. 3,7 — 3,9 mm longum, c. 1 mm latum, su- 
perne spinulis instructum, quorum supremae sat longae, in 
pyramidem c. 0,9 mm longam, fere cylindraceam abiens. 
Medelstor. Blad gleshariga, taml. morkgrona med 
smala, lysande roda skaft; langs kanten loper en vacker, 
morkt rodviolett bard, som ar tydligast i trakten av rachis. 
Bladen aro ratt varierande i fraga om lobernas form, langd, 
riktning, inbordes avstand o. s. v. Icke desto mindre bi- 
draga aven de i hog grad till att gora arten latt igenkann- 
lig, de hava nagot gemensamt karaktaristiskt, om ocksa 
detta kan vara ganska svart att i ord fixera. Mellersta 
blad taml. brett lancettlika med 3 — 5 lobpar. Sidoloberna 
utatstaende eller nagot nedatriktade, vanligen ± deltoidiska, 
an taml. korta och breda, an smalare och taml. langt ut- 
dragna. Deras ovre kant vid basen ratlinjig eller ofta na- 
got konvex. Interlobier ofta ratt langa och tydliga; ej sal- 
Ian har dock denna egenskap gatt forlorad, dels genom att 
lobparen aro narmade, dels ater genom att loberna sitta 
skiftesvis. Interlobier och lober ofta helbraddade, ofta ater 
forsedda med sma och fina tander, sa sma, att de icke stora 
det ovanligt hela intryck, som bladen hos denna art i re- 
geln gora. Vanligen forekomma aven storre, men alltid 
fina, syllika tander. Andloben vanligen taml. liten — me- 
delstor, nagot pillik — ± spjutlik. Dess sidor aro stundom 
ratlinjiga eller till och med till storsta delen nagot kon- 
vexa. Vanligen aro de dock, fransett en liten konvex 
valvning nara spetsen, ± starkt konkava; darigenom f ram- 
star hela den ovre delen av loben sasom ganska smal. 
Andfliken ar helbraddad eller ej sallan ± djupt inskuren, 
salunda visande tendens till fortsatt delning. Pa exemplar, 
som vuxit i skugga, blir andfliken ofta stor och mycket 
trubbig. Sadana former paminna ratt starkt om de inre 
bladens ofta stora, saval pa sidorna som i spetsen rundade 
andflik. Aven hos innerbladen kan en andlob forekomma, 
som liknar den typiska hos de mellersta. Bl. a. genom sin 
grovre tandning forete dock aven sadana inre blad ett be- 
