16 Munsterhjelm, Soricidae och Muridae i Konkama-dalen. 



forlorat besinningen. Men hufvudmassan strafvar ratt fram. 

 Jag stoder mitt pastaende pa ett femarigt studium, hvilket 

 icke allenast omfattar somrarne, utan afven den tid, da mar- 

 ken ligger snobetackt. 



Den i Konkamadalen i slutet af maj 1912 upptradande 

 lammeln, var stadd i rask vandring, och redan ett par 

 veckor darefter, namligen omkring den 10 juni, var arten 

 ater, om ej precis sallsynt, sa atminstone mycket tunnsadd 

 i marken. Da jag kort fore medio af juni foretog en nagra 

 dagar varande fjallvandring, hvarunder jag afven kom att 

 passera vida strackor inom regio alpina, antraffade jag ar- 

 ten endast i fa exemplar i laglandet, men daremot als icke 

 uppe pa de nakna fjallen. Och dock sokte jag enkom efter 

 dem. Daremot fann jag dar uppe en massa vinterbon af 

 lammel, i eller omedelbart utanfor hvilka nastan utan un- 

 dantag nagon eller nagra doda djur lago. Under snosmalt- 

 ningen om varen antraffades doda individer ofveralt i snon 

 samt uti lador och hostackar, och i en kullfallen, rutten 

 bjorkstubbe, som var ihalig, fann jag 25 st. doda lamlar, 

 tatt packade mot hvarann. 



Pa endel i vattendragen utskjutande uddar, dar lam- 

 meln, sasom tidigare framhallits, kunde samlas i ganska af- 

 sevarda mangder, uppstod mycket snart skarpt markerade, 

 manggreniga vagar i graset. Pa en sadan udde i narheten 

 af Saarikoski fjallgard var jag ofta i tillfalle att studera deras 

 upptradande om dagarne. De hollo sig i regeln i narheten 

 af nagot af sina hal, ifrigt och rastlost atande af det omkring- 

 vaxande graset. Ute i det fria forefollo de att vara fredligt 

 stamda gentemot hvarann, da de tillfalligtvis mottes, men 

 blefvo de skriimda in i sina hal, rakade de, om flera kom- 

 mo in i ett och samma, i strid, hvarunder de ilsket gniss- 

 lande anfollo hvarann. Under dessa iakttagelser lyckades 

 det mig flera ganger att se parning forsigga. Hanen for- 

 foljde oafbrutet honan, hvarunder de sprungo omkring i 

 cirklar och bukter - af och an — ibland in i nagot hal 

 och sa ut igen. Medan de sprungo, pep hanen oafbrutet, 

 men var daremot alltid tyst under sjalfva parningsakten, 



