Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 38, N:o 2. 179 



Hartill kunna bifogas foljande aldre uppgifter (Wr.-Pn) ofver 

 den forsta krickans ankomst till Helsingfors med nagot se- 

 nare data ^: 



1833. 8. V 1838. 24. IV 1847. 8. V 



—34. 28. IV —39. 5. V —50. 20. IV 



—35. 1. V —46. 2. V —65. 7. V 



De forsta till Ladugardsviken anlandande faglarna uppehalla 

 sig, ofta i sallskap med grasanden, vid svammvattenpussar- 

 na pa den sumpiga strandmaden (Fig. II), afvaktande bar 

 istackets fullstandiga afkastning fran viken. Arten forsvin- 

 ner fran omradet under forloppet af oktober manad. 



I bredd med grasanden ar krickan en mera sparsamt 

 forekommande hackfagel pa orten. Pa fastlandet finner man 

 den bosatt langs Vanda a med tillfloden samt vid narbe- 

 lagna grasrika och videkransade puttar pa strandangarna 

 (t. ex. Sonaby och Rosendal) eller skogsomgifna po- 

 lar, afvensom vid de sumpvaxtymniga, langgrunda kustvi- 

 karna (Fig. V — VI). Afven i den storre skargarden, namli- 

 gen pa Drumso bar jag flera ar a rad funnit krickan hackande 

 pa liknande lokaler (Poroviken och de med ett L^mna-tacke 

 ofverdragna polarna i Brukshagen). Hackdata: 



Drumso 1899. 3. VI 7 agg 



1903. 28. V 9 friska agg 

 Vik — 04. 14. VI 8 starkt rufvade agg: 



48,7 48,3 47,9 47^ 46^,8 46^ 43,6 

 33,9 3^ 3472 33,9 33,4 32,i 31,8 



Aggelby 1904. 28. VI en nagot vuxen ungkuU. 



Fuligula fuligula (L). 



Under flyttningstiderna antraffas denna fagel, om an 

 mera sparsamt i skargarden. Vanligen redan i slutet af 



1) Namnda tidsskillnad mellan aldre och farskare data, hvilken 

 betraffande att flertal arter gor sig giillande, star synbarligen i sam- 

 band med den successiva klimatforbattringen, och visar faglarnas 

 hand i hand darmed skeende anpassningsformaga. 



