Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 38, N:o 4. 25 



(Bryotheca fennica N:o 56 b); Pyhakuru nara Vuorijarvi 9. 

 VII. 1913, H. Lindberg. 



Im. Chibina, 12. VII. 1870 c. fr. J. Sahlberg och 

 VII. 1885 V. F. Brotherus (v. gracilis); Dschyn VII. 1885, 

 V. F. Brotherus (huvudformen och v. gracilis); Umpjaur, 

 Kuelkijaur 6. VIII. 1892 c. fr., A. 0. Kihlman. 



Lp. Ponoj: 13. VII. 1863, M. Brenner, VIII. 1872 c. fr. 

 V. F. Brotherus; Rusiniha inter Ponoj et Orloff VIII. 1872 

 c. fr. V. F. Brotherus (redan av insamlaren betecknad som 

 Ph. tomentella Mol.?); Orlow 10. VI. 1889, A. 0. Kihlman. 



Li. Utsjoki, Soavjebakte 31. VII. 1906 6 c. fr. samt 

 Bados, Goadniljokka 6. VII. 1906, H. R. 



Lt. Kildin: VII. 1885, V. F, Brotherus. 



Lmur. V a r s i n a: VII. 1872, V. F. Brotherus. — R i n d a, 

 ad rivulam, 16. VII. 1887, V. F. Brotherus (f. adpressa). ^) 



Ph. lontana (L.) Brid, 



Lattast skild fran narst^ende arter (framst Ph. tomen- 

 tella) genom bladens form och nervens byggnad. Bladner- 

 ven ar nedtill ratt kraftig och vid basen bagbojd, uppat 

 tamligen tunn och otydHgt begransad. Bladen aro starkt 

 strimmiga och vanligen tattstallda, och tacka med sin breda 

 bas hela stammen, som ar nagot grovre an hos Ph. tomen- 

 tella. Den sega bladnerven gor vid bladens lospreparering 

 starkt motstand, varfor den breda bladbasen latt rives son- 

 der. Hos ff. aristatae, vilkas bladform ratt mycket pamin- 

 ner om den hos Ph. tomentella, utgor nervens byggnad det 

 sakraste kannetecknet. Bladspetsen ar dessutom hos dessa 

 former i regel nagot bakatbojd, och cellvaven i regel losare 

 an hos Ph. tomentella. 



M Ett konvolut i museets samlingar med paskrift Ph. seriata in- 

 nehoU tva tuvor, av vilka den ena tillhor Ph. fontana, den andra ovan- 

 namnda form. De i Bryotheca fennica N:o 58 under namn av Ph. fon- 

 tana V. adpressa utdelade exemplaren fran denna lokal utgoras atminstone 

 delvis av Ph. tomentella f. adpressa. 



