222 Palmgren, Helsingfors traktens fagelfauna, 



harigenom undanhalles de behofliga narings- och nastplat- 

 serna eller i hvarje fall tillgangen pa sadana starkt formin- 

 skas. Uti en uppsats i Luonnon Ystava (Elainsuojelus ja 

 elainhavitys, 1900 pag. 121) drager A. J. Mela i harnad mot 

 detta for faglarnas trefnad skadliga bruk och anfor som 

 exempel, hurusom fagellifvet i Kaisaniemi genom en sadan 

 missriktad rodjning af buskar och trad i vasentlig grad af- 

 tagit; likasa har pa Folison enahanda forfarande samt sar- 

 skildt kvistning af gamla, praktiga granar haft samma re- 

 sultat till foljd. Pa Hogholmen, dar af lattfattliga skal puts- 

 ning och stadning af alia skogsbackar efter „folkets dag", 

 sondagen, regelbundet maste verkstallas, hafva pa marken 

 bosatta smafaglar sasom gulsparf, tradpiplarka och lofsan- 

 gare ingen mojlighet att hacka. De undvika stallet darfor 

 sommartid belt och ballet eller tillgripa, sasom den sist- 

 namnda, de inhagnade lindorna i bosattningssyfte, for att 

 likval ocksa bar genom den ofliga, upprepade grasklippnin- 

 gen inomkort se sig husvilla eller tvungna att ofvergifva 

 agg och ungar. Bristen pa material och sakra observatio- 

 ner utesluta en detaljgranskning. Blott betraffande Drumso 

 ar jag i tillfalle framlagga nagra grundade iakttagelser ofver 

 fagelfaunans skiftningar genom manniskohand, men redan 

 de gifva en valtalig bild haraf. 



Denna holme har i ornitologiskt hanseende lidit ofant- 

 ligt under den korta tidsrymd, som omfattar de par senaste 

 decennierna. Redan augustistormen verkade i hog grad 

 deprimerande och omgestaltande pa fagellifvet, och kultu- 

 rens forodande ingrepp har i manga fall underskrifvit dods- 

 domen, utan att det i regeln varit mojligt att fastsla namnda 

 makters anpart i utrotningsarbetet, I ett hanseende har 

 denna manniskans odelaggande roll framtradt i full belys- 

 ning, namligen i afseende a under stracket bar rastande 

 vadare. Holmens vid sekelskiftet annu till storsta delen 

 naturliga strander utgjorde, sasom af den systematiska delen 

 framgar, stracktiderna en omtyckt tummelplats for ett sprud- 

 lande vadarelif. Af dessa strandpartier voro framom andra 

 den oppna, langgrunda, korttufviga Hastskoviken, den af vass- 



