Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 38, N:o 1. 19 



tall och vid stranderna k 1 i b b a 1 och Rhamnus. Gras och 

 ortvegetationen ar torftigare. 



Sjons fagcl- och fiskfauna. I trakten hacka 

 arligen ett farre antal Podiceps cristatus (L,), Anas boschas 

 L., och Anas crecca L. Skaggdoppingen synes tamli- 

 gen ostort fa syssla med sitt fiske, under det att anderna 

 arligen jagas. Som tillfallig gast har Lams fusciis L. visat 

 sig under sommaren. 



I sjon forekomma allmant g a d d a (Esox lucius L.) och 

 abborre (Perca fluviatilis L.), mindre allmant lake (Lota 

 vulgaris Cuv.^, id (Leuciscus idiis L.) och mort (L. ruti- 

 lus L.) samt sparsamt ruda (Cyprinopsis carassius L.) och 

 gars (Acerina cernua L.). 



R u d a n utplanterades enl. uppgift av direktor L. Schnitt 

 aren 1877 och 1889, men stammen har standigt avtagit, vil- 

 ken omstandighet mojligen sammanhanger med rovfiskar- 

 nas overvalde. 



Efter islossningen antraffas ofta vid vattenytan doda 

 fiskar, som sannolikt kvavts under isen. 



Regelbundet fiske bedrives ej utan endast tillfalligt 

 och med mycket olika redskap, sasom drag, mete, langrev, 

 stangkrok, hat, ryssjor och natmjardar. Tidigare har not- 

 dragning forekommit, varom i bottnen nedslagna palar for 

 hindrande av detta slags fiske annu vittna. 



L a k e n leker i slutet av mars eller borjan av april, 

 abborren och gad dan omedelbart efter islossningen. 

 Nagot fore islossningen fiskas g a d d a med ryssja under 

 isen, strax efter islossningen fangas abborre och lake 

 med natmjardar. For abborre anvandas under somma- 

 ren vanliga nat. 



Som exempel pa de storsta fiskarnas vikt ma anteck- 

 nas, att en 8 kg:s gad da erhallits pa drag i juli 1909. 

 De storsta abborrarna vaga nagot ovet 1 kg. — A b- 

 borrens farg ar insjoarnas sedvanliga morka. 



