D. KARAKTARISTIK AV LITTOIS TRASK, 



SARSKILT UR PLANKTONBIOLOGISK 



SYNPUNKT. 



Med sjo forstar Forel (1901 p. 2) »eine allseitige ge- 

 schlossene, in einer Vertiefung des Bodens befindliche, mit 

 dem Meer nicht in direkter Kommunikation stehende stagnie- 

 rende Wassermasse». Storleksforhallandena spela enligt denna 

 definition ingen roll, varfor varje vattenpuss kan betraktas 

 som en sjo i smatt. Praktiskt taget inskrankes dock an- 

 vandningen av namnet sjo av Forel till sadana sjoar, som 

 hava en central region, i vilken vattnets djup ar tillrackligt 

 stort for att utesluta intrangandet av den littorala floran. 

 »Zur gleichen Gruppe geographischer Erscheinungen wie die 

 Seen gehoren auch die Weiher and Siimpfe» sager Forel. 

 Till „Weiher" (etangs) hanfores sjoar med sa ringa djup, 

 att den submersa littorala floran overallt kan vinna fotfaste 

 och till „Sumpfe" ater „Weiher" av sa obetydligt djup, att 

 de vaxter, som skjuta sina skott over vattenytan kunna ut- 

 veckla sig overallt. Enligt denna indelning av sjoar i vid- 

 strackt mening skulle Littois trask narmast komma att rak- 

 nas till „Weiher"- el. „etangs"-gruppen. Chodat (1897, 98) 

 bar fastslagit 20 m som en egentlig sjos minimala djup, 

 varfor Littois trask ej heller av honom skulle betraktas som 

 en sjo. Jag bar emellertid betecknat Littois trask som en 

 sjo med hansyn till forekomsten av alia de regioner i det- 

 samma, som man overhuvud kan sarskilja i de storsta sjoar, 

 namligen littoral-, botten- och pelagiska regionen. En om- 

 standighet, som ytterligare talar for ett sadant betecknande, 

 ar den synnerligen stora omfattning den makrofyt-saknande 



