Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 38, N:o 1. 175 



skedde i stort sett i augusti och forra halften av September 

 vid c:a 18° — 14.5^ A. Lemmermannfs vegetationsperioder in- 

 traffade under forsommarn och eftersommarn. Pa grund av 

 de ovriga Sc/z/zop/zycecs- arte rn as relativt fataliga och spora- 

 diska forekomst i pelagiska regionen ha ej eventuella maxima 

 kunnat fastslas. 



2. Chlorophyceae: Volvox aureus och Botryococcus 

 voro de mest framtradande planktonterna inom denna grupp. 

 Den fdrra spelade under ar 1909 och 1910 en avgjort vik- 

 tigare roll an ar 1911. Salunda dominerade den i senare 

 halften av oktober 1909 och mojligen annu en langre tid 

 framat (undersokningen avslots med denna manads utgang). 

 1910 — 11 var arten dominerande under flera manaders tid 

 fran sept. — januari. Under nastfoljande korta maximum fran 

 medlet av november— forra halften av december 1911 var 

 arten endast „talrik". Volvox aureus' vegetativa maximum 

 intraffade vid jamforelsevis laga vattentemperaturer, iT— 1°. 

 Botryococcus intog ej vid nagot tillfalle forharskande plats 

 i plankton. Ar 1909 nadde arten sitt maximum i sept. — okt. 

 Ovriga Chlorophycece voro av alldeles underordnad betydelse. 



3. Conjugatae: Samtliga hithorande former upp- 

 tradde sporadiskt och fataligt. 



4. Flagellatse: Hogst betydande maxima utveck- 

 lade Uroglena och Dinobryon cylindricum-vaneieterna, Uro- 

 glena under ar 1911 och Dinobryon aren 1909 och 1910. Un- 

 der observationstiden 1909 sags Uroglena inalles endast 

 tvenne ganger och da sparsamt. Under den del av 1910 

 jag foljt med dess upptradande i pelagiska regionen visade 

 den tva svaga maxima, i borjan av juni och slutet av au- 

 gusti. Sa foljde i juni 1911 ater ett svagt maximum, men 

 fran och med sept. 1911— Jan. 1912 utvecklades ett synner- 

 ligen kraftigt maximum. Arten dominerade harunder i plank- 

 ton i forra halften av September och hela december. Nasta 

 gang skedde massutveckling av arten omkring medlet av 

 april 1912 och fran denna tid fortgick en kraftig utveckling 

 atminstone anda till observationstidens slut. Den starkaste 

 produktionen av Uroglena forsiggick vid vattentemperaturer 



