Bland de omraden i vart land, hvilkas fagelfauna minst 

 blifvit undersokt, torde Enare lappmark intaga niira nog friimsta 

 rummet. Darfore synas efterfoljande resiiltat af flerariga iakt- 

 tagelser angaende omradets fagelfauna erbjuda intresse. Sjelf- 

 fallet bar icke hela Enare lappniarks relativt stora ytvidd kunnat 

 blifva undersokt med samma noggrannhet, utan hafva mina iakt- 

 tagelser hufvudsakligast giillt trakterna omkring och skargarden 

 uti den stora vattenbassin som bar namnet » Enare sio» samt 

 den diirifran vesterat ocb at sydvest beliigna »Muotkatunturit» 

 beniimnda fjiillgruppen, afvensom daromkring beliigna mera subal- 

 pina trakter. Afven andra an dessa trakter, saval soderut till 

 Maanselka som osterut och at sydost till ryska gransen, bar jag 

 undersokt, da tillfalle diirtill gifvits. Till trakterna norr och 

 nordost om Enare sjo, hvilka jag forut ej varit i tillfalle att 

 besoka, foretog jag sommaren 1896 en forskningsresa i ornito- 

 logiskt syfte, och atnjot dervid i ekonomiskt afseende understod 

 af Societas pro Fauna et Flora fennica. Det iir mig en kar 

 plikt att har uttrycka min uppriktiga tacksamhet saval for detta 

 bidrag i penningevag, som ock for det kraftiga understod jag 

 under hela resan fick atnjuta af mina reskamrater forstkonduk- 

 torerna A. W. Granit och Ragnar Malmborg. Ej i mindre man 

 ar jag tack skyldig for de angenama dagar jag under denna 

 resa var i tillfalle att tillbringa pa Thule gard — forstmii- 

 staren M. W. Wsenerbergs giistfria hem. 



For alia i efterfoljande uppsats omnamnda iakttagelser, som 

 jag icke sjelf gjort, har kalian, hvarifran de harleda sig, blifvit 

 angifven. 



