Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, T. XV n:o 4. 21 



ken al, ungefiir I72 meter ofver marken, i hvilken ihalighet 

 rodstjiirtar forut hiickat. Begge konen rufva. Hanen sjun- 

 ger ej under rufningstiden; sjunger eljest alltid i toppen af en 

 gran. Rodhaken tal ej under fortplantningstiden nagon af sina 

 likar inom griinserna af silt bestiimda omrade. Om fagelns 

 kiirlek till sin afkomma kan foljande anforas. Fran ett rodha- 

 kebo med 5 st. dunungar togos tvanne for att uppfodas i bur. 

 Da emellertid dessa syntes fora en nagot tynande tillvara, fan- 

 gades modren och sattes jamte alia sina ungar i bur. Harvid 

 visade det sig, att hon, obekymrad om de nya forhallanden, i 

 hvilka hon blifvit forsatt, genast begynte mata ungarna med i 

 buren befmtliga fodoamnen, myrlarver och insekter, och detta 

 fortsattes iinda tills ungarna bUfvit flygvuxna, da friheten gafs 

 at modren jiimte tre af ungarna. Samma experiment foretogs 

 en annan gang med en annan rodhakefamilj, blott med den 

 skilnaden att en hane da fick tjenstgora som uppfodare. 



Luscinia suecica. Genomflyttande fagel. Antrliffas i slutet 

 af maj och September sparsamt i albusksnar vid hafsstranden 

 och pa buskbevaxta angsmarker, nagon gang pa potatisakrar. 



Luscinia phoenlcurus (rostjart). Sommarfagel. Finnes of- 

 verallt, saviil in vid menniskoboningar som i skogens djup, och 

 synnerligen talrikt pa skargardsholmar med loftradsbevuxen 

 angsmark. Bon funna: 



1884 VI 5 med 6 st. agg; — (1887 V 15 med 5 st. agg, 

 Vasa); — 1891 VII 2 med 7 st. agg; — 1892 VI 14 med 7 st. 

 agg; — 1893 VI 5 med 7 st. friska agg; — 1895 V 28 med 

 8 St. friska agg; VI 13 med flygvuxna ungar. 



Boet anlagges i ihaliga trad och stubbar, i husknutar, hal- 

 kar, vedtrafvar, rishogar, och for kuriositetens skull kan anfo- 

 ras, att bo blifvit funnet iifven i en sprutkanna, som en liingre 

 tid legat ute obegagnad. Fageln ar triitgirig. Hanen visar sig 

 synnerligen oforskrackt och tapper vid boet, da ungar finnas, 

 och synes ha tagit pa sin del att vakta och forsvara ungarna, 

 honan daremot att uppfoda dem. Vid fall diir honan genom 

 olyckshandelse dott, bar hanen ofvertagit ungarnas uppfostran. 

 Afven med denna fagel bar samma experiment med liknande 

 resultat foretagits, som ofvan skildrats med afseende a rodhaken. 



