32 Pehr Gadd, Parasit-Copepoder. 



traffas stadse pa gallockets insida sa nara basen som mojligt. 

 En egenhet for densamma synes vara, att den, i motsats till 

 L. salmonea, som alltid upptrader i stor mangd pa samma vard- 

 djur, forekommer i enstaka exemplar, aldrig mera an en indi- 

 vid under hvartdera gallocket; ett forhallande, fran hvilket jag 

 ej sett ett enda undantag bland alia de coregoner, till antalet 

 inemot ett hundra, hos hvilka jag iakttagit parasiten. Har 

 sitter det jamforelsevis stora djuret — arten mater i langd 9 

 till 10 mm — mycket stadigt fast, i det att ej blott sjalfva fast- 

 skalen, utan ofta afven dess skaft ar ofvervuxet utaf fiskens 

 vafnader. Arten synes ej sa vidt utbredd som den foregaende; 

 endast 8 % af de undersokta sikarna hafva i medeltal visat sig 

 vara barare af densamma. Den gra-gula fargen i forening med 

 det nagot undanskymda laget forsvarar ofta parasitens upp- 

 tackande, i synnerhet om exemplaren sakna yttre aggsackar. 



Redan genom sin kroppsform skiljer sig honan — hanen 

 har jag aldrig funnit — fran ofriga arter inom slaktet. I stallet 

 for den vanligen utdragna abdomen finna vi en starkt ansvald, 

 otydligt segmenterad, sa godt som klotrund sadan. Denna i 

 forening med de ytterst sareget uppbojda, jamntjocka aggsak- 

 karna — de aro aldrig nedhangande, utan folja konstant krop- 

 pens former at — gifver djuret ett kannspakt utseende och 

 omojliggor all forblandning med ofriga arter. Kroppens framre 

 del, cephalothorax, ar langstrakt, tillspetsad, nastan paronfor- 

 mig. Fastarmarna (bakre maxillarfotterna), vid basen starkt an- 

 svalda, aro i ofrigt alldeles raka, ej namnvardt afsmalnande. De- 

 ras forening med den jamforelsevis stora fastskalen formedlas 

 af ett langt, jamnbredt skaft. Sjalfva skalen ar rund, nagot 

 hvalfd, pa insiclan foreteende svagt skonjbara, radiart stalda 

 refflor, i kanten glest besatt med taggar, i ofrigt genomskinlig. 

 Forsta maxillarfotparet synes starkt framskjutande. Tillaggas 

 kan annu, att bakkroppen, som ar utdragen uti en spets (pi. II, 

 fig. 2), ej haller har har att uppvisa nagra som halst extremitet- 

 rudiment. 



Vanda vi oss till de aterstaende appendiculara organen, 

 finna vi de framre antennerna (pi. II, fig. 3 & 4, a 1 ) i form af sma, jam- 

 forelsevis korta utsprang, hvartdera barande 4 a 5 korta borst. 



