Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, XIV, n:o 2. 17 



Pa Aland och i hela Egentliga Finland (se ofvan Bjarno, 

 Kisko) har svedjandet, der sadant undantagsvis eger rum, en 

 sa tillfallig karaktar att det iitan stort fel kan sagas alls icke 

 forekomma darstades; i Finby bebrukades sveder allmant for 

 omkring 20 ar sedan, men numera niistan ej alls. Det samma ar 

 fallet i vestra Satakunta. 1 Lempiialii inleder svedjande undan- 

 tagsvis nyodling. Kring Tavastkyro-vattnen kvarlefver det annu 

 i smatt; i Tavastkyro ar svedjebruket niistan belt och ballet 

 ofvergifvet; nagon gang, eburu ytterst sallan, svedjas skogsmark, 

 som blifvit grundligen afverkad; i Viljakkala svedjas nagot mer; 

 svederna besas vanligen med fmkornig rotrag, nagon gang med 

 korn, oftare med rofvor; i Parkano begagnas svedjebruk obe- 

 tydligt (rag). I landskapets ostra delar tilltar svedjandet. Vid 

 Aureejarvi i Kuru brannes sved vid sa godt som hvarje gard en- 

 ligt d:r A. 0. Kihlman. Rorande forhallandena narmare svedje- 

 gransen hafva ofvan nagra meddelanden gjorts. 



I det egentliga Osterbotten forekommer svedjande alls 

 icke (Soini och Perho, se ofvan); nagon gang kan man fa se 

 en backstugusittare sa rofvor efter skogseld (Ilmola). For Ka- 

 jana-omradet redogjordes ofvan. Andra uppgifter fran Norden 

 aro foljande. Pudasjarvi: svedjebruk var for 60 — 60 ar sedan 

 iinnu tamligen allmant, men torde icke numera forekomma. 

 Simo: en och annan liten sved fmnes, pa hvilken rofvor odlas. 

 Kuusamo: sveder bebrukas numera endast tillfaUigtvis; hostra- 

 ,gen ger i dem atminstone en tredjedel till sa rik skord som 

 i aker. 



Vid bebrukandet af svederna tages vanligen fran dem tva 

 skordar: 1) rag eller korn eller rofvor, allmant och i storsta 

 utstrackning rag, 2) hafre eller bohvete. Undantagsvis ifraga- 

 kommer langvarigare bruk (Juva, Saaminki): 1) rag eller korn 

 eller rofvor, 2) hafre, 3) hafre, 4) hafre eller bohvete. Undan- 

 tagsvis odlas a sved potatis, turnips eller lin. Efter det odlin- 

 gen upphort far sveden ofverga till naturlig betesmark, och 

 fran de fiesta hall framhalles sasom ett hufvudmotiv fran sved- 

 jandet just astadkommandet af betesmarker. Smaningom viixa 

 dessa sedan igen och forvandlas till lofskog, som i sinom tid 

 .ater kan brannas. 



2 



