Acta Societatis pro Fauna el Flora Fennica, XIV, n:o 2. 91 



inom Kajana-omradet, torde bero pa felande insigt i triidgards- 

 skotsel — men i Uleaborgs-trakten borjar afkastningen blifva 

 osiiker. I Pudasjarvi lyckas tidigare sorter (»Furst Bismarck ») 

 medan »vanliga sorter* gemenligen jiimnt och niitt hinna gifva 

 halfmogna baljor. I Kemi ga de viil till endast under gynsamma 

 somrar. Pa forsok odlar man emellertid arter iinnu nordligare, 

 till och med i Inari och Utsjoki, fornamhgast sockerarter, som 

 JLi icke behofva komma till mognad for att vara anvandbara, 

 men ofta frysa de, och afkastningen ar naturligtvis alltid klen; 

 dock blefvo de i Inari i en skyddad kryddgard fardiga de fie- 

 sta ar. 



Phaseolus. Storbonor, Ph. vulgaris, och krypbonor, Ph. 

 nanus, odlas mest i sodra Finland for herremannarakning, icke 

 sallsynt, men i liten skala; hos allmogen traffar man sadana en- 

 dast undantagsvis (Vihti: mer.an tradgardsarter enligt folkskolel. 

 Polviander). Deras odling ar nagot sa nar saker endast i sodra 

 delen af landet, och ar Ph. vulgaris orataligare an Ph. nanus. 

 Redan omkring 62° ar storbonan kinkig (Narpes, Jorois, Leppa- 

 virta, Sortavala), medan krypbonan annu ger god afkastning. I 

 omnejden af Vasa odlas den senare ilnnu allmiint i triidgardar, den 

 forra daremot nastan alls icke; i Maaninka har man endast kryp- 

 bonor, och dessa ga daligt. Norr om denna polhojd, 63°, har 

 bonodlingen belt och ballet karaktaren af ett experiment, som 

 vanligen misslyckas, men under gynsamma somrar kan lyckas. 

 I Nykarleby och Brahestad har man haft nastan endast negativa 

 resultat att anteckna for hvartdera slaget; pa det forra stallet hafva 

 storbonorna dock i skyddadt lage utbildat skidor; i Larsmo hafva 

 begge slagen lyckats under vanliga somrar. I Haapavesi, dar 

 man odlat krypbonor i bank, hafva de under varma somrar iif- 

 ven gatt pa kalljord. I Uleaborg ha bade stor- och krypbonor 

 lyckats, och det samma omtalas iifven fran Kemi om »bonor^> 

 (kryp-?). — I Pitea odlas icke storbonor, men krypbonor bar och 

 dar, numera mest Ilsenburger brokiga, som goda ar gifva mo- 

 get fro. I gamla tider fanns dar en gul varietet, som liinge od- 

 lats af pa orten uppdraget fro generation efter generation, men 

 den har numera forsvunnit sedan efter ett par svara ar pa 

 1860-talet skordarna felslagit. 



