10 Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, XXI, No 1. 



>ved Storvandet indenfor Kopelv, nordside (c. 69° 46') 139 m, bergkollerne 

 ved Elvenaes (c. 69° 41') 95 m, foden af Beljek pa mere exponerede steder 

 (c. 69° 49') 150 m, pa mere beskyttede steder 171 m, enkelte tr?er 187 m, 

 Bugonesfjeldene mere end mandsh0ie krat (c. 69° 57') 94 m»: Norm. Fl 

 p. 20; [»ved Nyborg Seidafjeldet indenfor Nyborg 189 m»: 1. c. p. 22] '). — 

 [L. ent. »Ofta far man se ganska frodiga bjorklundar emellan sjalfva 

 fjallem . . .: LsBst. p. 8 — de pag. 36 uppraknade lokalerna aro dock utom 

 Finlands £>olitiska grans — » bjorken upphor att vara det berrskande trad- 

 slaget vid Palojoensuu* : Lsest. 1. c; »2 km soder om Tenonmuotka tyckes 

 en skarp ofvergang intraffa i bjorkens utbredning. Med upphorandet af 

 de asar, hvilka bar annu traffa elfven och pa bvilkas sluttningar mot elf- 

 ven bjorken annu blir 6 — 7 m hog och upptrader skogbildande, forsvinner 

 ocksa bjorken sasom bestandbildande och darifran till Jokasjaur antraffas 

 endast enstaka knotiga eller krypande buskar»: Linden i Medd. XVIII 

 p: 244, se afven 1. c. p. 233; »auf einer Hohe von 550—650 m u. d. M. 

 einzelne kriechende Straucher. Der am hochsten gelegene Fundort, wo 

 die Birke angetroffen wurde, ist das Hochgebirge iSaivaarri; hier wuchs auf 

 einer vertikalen Hohe von 800 m ein 50 cm hoher Birkenstrauch» : Linden 

 in Bot. Centralblatt LXI p. 220 (Cassel 1895).] 



Lapp. ross. »Nagra skogar, som verkligen fortjenade detta namn, 

 patraffas knappt inom denna region [= bjorkregionen d. v. s. norra och 

 ostra delen af ryska Lappland, fran Varangerfjorden till Pjalitsa: N. I. 

 Fellm. p. XLIII]. De vid Kola fjorden, Pjalitsa och i Ponoj-dalem de enda 

 stallen dar jag sett nagot liknande, voro mycket glesa och utgjordes af 

 klen bjork. Enstaka individer af bjorken forekomma dock utefter hela 

 kusten, och om den pa hogre belagna stallen saknas, torde orsaken dartill 

 mindre bora sokas i deras hojd ofver hafvet an i deras for hafsvindarna 

 oppna lage. Mahanda forekomma dock verkliga bjorkskogar langre inat 

 landet»: N. I. Fellm. p. XL1V. — »Westlich vom Kola Busen traf ich die 

 Birke noch unter 69° -'U n. B. auf dem schmalen Stiele, welcher die Halbinsel 

 Eybati?chij [= Peninsula piscatorum enl. Middend. Bericht p. 140] mit dem 

 Festlande verbindet, 3,4 ja bis 7,4 m hoch, mit breit auseinander gehender, 

 fast kuglicher Krone, bei hochstens 3 dm dickem [fussdickem] Stamme» : 

 Middend. p. 566; 1. c. p. 567 not uppraknas den afven fran Teriberskaja 

 och Litsa, jfr om det forsta stallet Friis pa kartan under namn af >Eidene 

 Davvemuotke og Maddemuotke*. -) — Tradvegetationen stracker sig pa 



J ) Da Normans nya uppgifter komplettera och ratta de aldre i Lund 

 Beretn. p. 46 och 47, som i hufvudsak tjenat till grund for uppg. fran vart 

 floraomrade hos M. Blytt, Schttb., etc., synes det mig onodigt att anfora 

 ofvanantydda aldre uppgifter. 



2 ) Det bor anmarkas, att enl. Ervasti p. 116 nagon bjorkskog ej vaxer 

 vid Muotkanpera, ehuru Friis uppgifver detta. Oberoende haraf framhaller 

 Edgren i sin berattelse af 1885, att Fiskarhalfon ar tradlos ocli att han ej 



