Betula odorata. 9 



[B. odomta], som harvid spelar hufvudrollen* : Sallm. p. 5. — Al. fq, ej i 

 Tofsala: Bergr., jfr 1. c. p. 16 och 17, och se ofvan p. 4. — Kol. »fqq et copio- 

 sissime praesertim in reg. collina. In reg. arenaria vero fere parcius qvam 

 species praecedens [B. verrucosa] adest» : Elfv. — Om. »den allmannare 

 arten hogre npp i landet, afven allman vid kusten* : Hellstr. — Ob. *Skog, 

 fukt. strander, karrmarker. Bildar en hufvudbest&ndsdel i blandskogama 

 och afven egna skogsbestand> : Keckm., se f. 6. langre frani om bjork- 

 skogarna. 



Sasom kandt bildar denna art (eller oftast dese varietet tortuosa, 



om denna sarskiljes, se Kihlm. Pfl. p. 162) i allra storsta delen af omradet 

 tlHdpransen (angaende en del bergstoppar i Lapp. ross. se langre fram). 

 A aldre kartor t. o. m. a Inbergs skogskarta ar det skoglosa omradet hos 

 oss ytterst summariskt behandladt ; ej blott af Klinggraff p. 45 utan afven 

 af Drude i Berghaus Atlas (1886) fores hela n. o. half ten af Kola halion 

 till tnndraregionen och sarskildt kan bar framhallas den vanstallande 

 framstallning af vara skogsforhallanden, hvartill Drude gjort sig skyldig pa 

 kartan N:o 47 i namnda Atlas, enl. hvilken en vidstrackt fjallregion skulle 

 antraffas annu soderom Kemijarvi och skogsregionen norr om denna sjo 

 representeras endast af relativt smala balten langs floddalarna. Samma 

 fel inga annu i den nyaste karta jag sett ofver hithorande forhallanden, 

 namligen Kusnezows i Engler Bot Jahrb. Bd. 28 (1900). Eedan Trautv. II p. 5 

 sager emellertid: ^Demgemass ist ein Tundiengebiet westlich vom Weissen 

 Meere nicht 7A\ sucben». Det riktiga forhallandet framgar dock i sina 

 hufvuddrag redan af Wahlenb. (Flora lapp.) och mera detaljeradt af nyare 

 kartor sasom Kihlmans karta ofver Inari lappmark, se Kihlm. Ant. och 

 Hult alp. Pfl. p. 158, afvensom den af Kihlm. redigerade sammanstallningen 

 pa A. Petrelii karta ofver Lapp, ross., som ar bifogad uppsatsen af Kihlm. 

 & Palm, liksom Kihlm. Pfl. (och Musci Lapp. Kolaensis auct. Brotherus 

 et Sa.'lan). Pa dessa kartor grundar sig sedermera kartan i Hjelt Utbr. samt 

 det darmed identiska kartbladet N:o 11 a i Atlas ofver Finland (1899). 

 — Har ma dock annu anforas folj. uppgifter (se afven Trautv. II p. 39 

 och Berg Verbr. p. 125). [I den angransande delen af Norrbotten i Sverige 

 uppgifves att »fjallregionen> har sin . . . medre grans . . ., dar bjorken 

 borjar upptrada och nar minst manshojd, . . . vanligen mellan 550 och 

 750 m., pa enstaka stallen nagot tiotal m lagre eller h5gre»: A Nilsson i 

 Tidskrift for skogshushalln. 1897 p. 139]. -- Lk. »Pa lagre berg blir den 

 [bjorken] pa kronen en krypande, ofta mattlikt utbredd krympling, afven 

 om deras niva ar betydligt under den noimala bjcrkregiongransen. sasom 

 pa det 415 m hoga Kopsuspaa. I skydciade tranga backsnar kan bjorken 

 daremot na manshojd anda till 517 m ofver hafvet»: Hult Lappm. p. 

 108-109. — Li. »In Siid Varanger in Ost-Finmarken in der Nahe der 

 Russischen Grenze 69 l h ° sind die Birken so gross, dass man sie gut zu 

 Bauholz verwenden kann»: Schiib. p. 180. — Tradgransen i Sydvaranger 



