Salix phylicaefolia. 123 



N. I. Fellm. p. LXIV et 55; locis umbrosis humidiusculis fq: 

 N. I. Fellm., cfr Beket. p. 591; cum S. Lapponum saliceta [ad 

 Nuotjavr] efficit: Linden Beitr. p. 15; spec, adsunt ex omnibus 

 territorii partibus. 



» Locis humidis silvaticis Finl. bor. fq»: Prytz cont. — Lapp, fen n. 

 »in locis humidiusculis umbrosis regionis silvaticae et inferalpinae omnium 

 Lapp. fq»: Wahlenb. p. 270; fq: Fellm. Lapp. — Lapp. ross. p: Fellm. 

 j n d. _ Wahlenbergs S. phylicifolia ar = S. nigricans lejocarpa enl. And. Mon. 

 p. 130, jfr And. in Prodr. p. 240, hvarfore antagligen afven uppg. i Fellm. 

 Lapp, och Ind. hanfora sig till denna, liksom enligt beskrifningen afven 

 uppg. i Prytz cont. Daremot mots vara Wahlenbergs S. majalis och S. 

 arbuscula enl. And. 1. c. S. phylicaefolia (Sm.) And. (jfr afven t. ex. Nym. 

 Consp. p. 669 och Giirke p. 19). I afseende a utbredningen i de hogre 

 regionerna af Lappland anmarker f. o. And. 1. c. p. 130: *8. nigricans in 

 regionibus subalpinis raaxime evoluta alpes non inhabitat, S. autem phyli- 

 caefolia, in regionibus humilioribus maxime elata, alpes etiam summas 

 adscendit et humilior demum qvasi in S. arbusculam abiL nee extra regio- 

 nes alpinas vel boreales rite evoluta observatur*. 



Salix phylicaefolia ar otvifvelaktigt i storsta delen af omradet den all- 

 mannaste af alia vara videarter 1 ); atminstone har jag sett den i lika ym- 

 nighet forekomma pa olika lokaler, men i synnerhet pa vanskotta angar, 

 i Satakunta, Karelen och Lappland, och And. Mon. p. 133 uppger: »Haec 

 in Lapponia cum S. Lapponum certe freqventissima obvia Salicum species ». 

 Emellertid ansags densamma tidigare vara mycket rar. Sa upptog Fries 

 den endast fran (norra el.) ostra Finl., jfr Nym. Consp. p. 669, likasa afven 

 Ale. i forsta upplagan. I Herb. Mus. Fenn. [ed. I] upptages S'. phylicaefolia 

 fran Kl., Kar. ross. (i vidstrackt mening) och Lapp. ross. Annu 1868 upp- 

 togs den endast: »in regionibus alpinis Sueciae et Norvegiae totius abun- 

 danter» . . .: And. in Prodr. p. 241. Har ma tillaggas, att den under namn 

 af S. Weigeliana Willd. upptages bl. a. fran Finmarkia orientalis (Wahlenb.): 

 Wimm. p. 76. — J. E. Furuhjelm framholl dock pa mote af Societas pro 

 Fauna et Flora fennica 31, X, 1864, att hvad som dittills kallats S. nigricans 

 till en stor del hor till S. phylicaefolia, hvarefter den sistnamnda borjade 

 upptagas i hikalflororna, ehuru mahanda ej sa sallan med alltfor liten 

 freqvens (se under S. nigricans). Enl. hvad Arrh. i bref meddelat ar S. 

 phylicaefolia afven i Abo trakten langt allmannare an S. nigricans, hvilket 

 forhallande afven, om ocksa ej fullt i samma grad, torde rada pa Aland. 



Gtirke p. 18 uppgifver, att denna art ej vore Linnes S. phylicifolia, 

 utan Smiths (1792), hvarfore han, easom of van anmarktes, anvander det 



u j I nagra, ehuru sakert ytterst fa, trakter tyckes dock S. nigricans 

 vara allmannare, se denna under Kb. 1 sydligaste delen ar stundom S. 

 aurita lika allman (eller allmannare?), se under denna. 



