Salix aurita. 99 



de lagre belagna delarne. (Redan Wimmer upptog arten bl. a.: »In omni 

 Rossia a Lappouia ross. usqve in australes provincias»: Wimm. p. 51). For 

 ofrigt hanfor N. I. Fellm. i sin ofversigt p. LXIV uppgiften i Fellm. Ind. 

 till S. caprea, hvilket synes uiera sannolikt. Att arten emellertid ar an- 

 traffad afven i Lapp. ross. frarngar af ofvanstaende; nagot exemplar der- 

 ifran finnes icke i H. M. F. 



I afseende a dess forekornst ma annn namnas, att S. aurita upp- 

 gifves jarnte S. phylicaefolia vara den all mannas te Salix arten. i Pargas 

 och pa Aland: Arrh. Fl.; pa, Hogland uppgifves den t. o. m. vara den all- 

 mannaste: E. Nyl. Ber ; se afven of van under Kl. och Havre n i Geogr. 

 F. T. 1900 p. 226. — Hvad artens standorter angar, uppgifves den af Stenr. 

 forekomma [i Nyl. Nurmijarvi] »Viidoissa, kosteilla metsaniityilla ja met- 

 sain laiteilla paik.>. Detta torde afven galla hela sodra Finland, blott 

 standorten strander, som afven upptages t. ex. Enw. etc., tillagges. 



Artens hojd uppgifves till 1 a 2 m: Ale. Ill p. 92 eller till 60-180 

 cm: Mela Kasv. Ill p. 300. I Sat. Karkku Makipaa-karret uppmatte jag 

 en buske, som var 3,6 m hog; detta ar dock sakert ett undantagsfall. 



Sasom- fossil ar arten funnen vid Ilmola [i Oa.] och sannolikt i 

 ancylusleran vid Viborg: G. And. p. 121. 



Varieteterna nemorosa (Fries) And. och uliginosa (Willd.) And., se 

 And. in Prodr. p. 220—221, uppgifvas, sarskildt den senare, for alia an- 

 gransande lander, sa t. ex. Hartm. p. 366, Meinsh. p. 321 och Klinge p. 

 427 och jfr bl. a. Giirke p. 9 och 10. Nagra bestamda uppgifter, att de 

 skulle forekomma i Finland, foreligga icke, ehuru detta ar synnerligen 

 antagligt. 



En form »foliis crispato-crenatis ad Fagervik* [Nyl.]: His. torde 

 ej fortjena afseende. 



Arten hybridiserar hos oss med S. caprea, S. cinerea, S. Lapponum, 

 S. myrtilloides, S. nigricans, S. phylicaefolia, S. repens och rosmarinifolia 

 afveusom med S. vagans. 



Salix cinerea L. 



In Fennia australi saltern ad 62° plerumqve freqventer 

 aut satis freqventer obvia. Qvamvis ad septentrionern versus 

 distributio nondum certa sit, tamen ad 63° vel paidlo supra 

 satis freqventer vel passim, supra 64° autem rarius inveniri 

 videtur. In parte occidentali usqve ad 66° 20\ in orientali 

 autem parte ad 66° 25' lecta est, sed, qvantum scimus, rara est. 



Kalm; in pascuis humidis silvaticis fq: Prytz cont; maxima 

 pars Fenniae: Fries; in omni Europa . . . usqve ad fines infe- 



