22 A. K. Cajander. KasvistoUisia tutkimuksia Mynamaessa. 



on seurauksena, etta tuskin missaan tapaa taysmittaista lehti- 

 metsaa. Lehtipuut ovat enimmakseen matalia, melkein omena- 

 puiden tapaisia s. o. lyhyen, usein hyvinkin mutkikkaan rungon 

 piiassa on taaja, pallopyorea lehvisto. 



Metsien suhteen on vaikea sanoa, mika metsalaatu on val- 

 lilsevin. Metsien laatu nimittain vaihtelee suuresti paikkakunnan 

 eri osissa. 



Laajoen kylan seuduilla ovat metsat enimmakseen sekai- 

 sia. Manty, koivu, kuusi, leppa ja useasti haapa muodostavat 

 paamassan, hajapuina esiintyvat pihlaja, tuomi ja raita. Kasvilli- 

 suus vaihtelee paljon kosteuden, maanlaadun, eri puulajien suh- 

 teellisen runsauden y. m. mukaan. Yleensa loytyy niissa run- 

 saasti marjavarpuja {Myrtillus 7iigra, M. uliginosa, Vaccinium 

 vitis idcea) seka ruohoja (Anemone nemorosa, Phegopteris dryop- 

 teris, Melampyrum silvaticum, M. pratense, Tricntalis, Majanthe- 

 mum, Pyrolce, Geranium silvaticum, Ruhiis saxatilis y. m.) Seka- 

 metsia on viela joltisestikin Karjalan tienoilla seka siella taalla 

 Kalelan, Lemmin, Kivijarven ja Tapanisten ymparistoissa. — 

 Mantymetsat taas ovat Harmassuon ja Valkamajarven valisilla 

 mailla vallitsevia. Puhtaimmat mannikot sijaitsevat vierinkivi- 

 soralla seka nummihiekalla. Metsa on enimmakseen nuoren- 

 puolista ja kasvillisuus, kuten mantymetsissa yleensa, pienen- 

 puolista. Vallitsevia ovat mannikot edelleen suurimmassa osassa 

 Kivijarven— Kivikylan seutua, jossa ne ovat eniten kangasmaisia 

 seka Tapanisten ymparistoissa, etenkin kylan lansipuolella. Yksi- 

 tyisia mannikkoja loytyy sitapaitsi muuallakin. Kauniin hon- 

 gikko on Aarlahden, lahella Nastin kestikievaria (Laitilan ra- 

 jalla) oleva, hyvin kasvanut, jo joks. vanha metsa. — Kuusikot 

 esiintyvat muiden metsien seassa etenkin Karjalan, Karppisten, 

 Kalelan ja Tapanisten ymparistoissa. Mainittava on erittainkin 



keen. „Lehtia tehdessa" hakataan nuorenpuolisten koivujen, haapain lep- 

 pain, raitain y. m. latvat poikki ja oksat sidotaan ,,kerpuiksi", jotka sitten 

 ripustetaan joko puun jalella oleville oksille tai asetetaan runkoa vastaan 

 kuivumaan. Taysin kuivuneina ne kootaan korkeiksi keoiksi, jotka peitetaan 

 kuusen tai mannyn havuista, joskus oljista tehdylla katoksella, kunnes ne 

 talvella korjataan kotiin, lehdet lampaitten syotaviksi, paljaat oksat (risut) 

 taas matanemaan lanta-aiueeksi tarhassa. 



