20 A. K. Cajander. Kasvistollisia tutkimuksia Mynamaessa. 



Nekin ovat ylimalkaan kuivanpuoleisia. Mattaat ovat enimmak- 

 seen suuria, peittyneita runsaalla varpukasvillisuudella; varpujen 

 seassa kasvaa runsaasti muuramia. Koivurameita on sangen 

 vahan ja kaikki ylen pienia. Sellaisia loytyy Kuuskorven luona, 

 Kallavuoren pohjoisrinteella seka lahella Jarvenkallion jarveii. 



Useat suot Aulijarven ymparistoissa seka Kalelasta kaak- 

 koon ovat tasaisia mattaattomia rahkanevoja, joissa harva heina- 

 kasvillisuus {Eriophorum vaginatum, Scirpiis ccespitosus) vallit- 

 see; varpuja loytyy sangen vahan (Andromeda poUfolia] ja ovat 

 matalia; toisinaan loytyy kuitenkin vaivaiskoivua, varsinkin soi- 

 den laidoilla. — Varsinaisia, lettomaisia nevoja on tavallisesti 

 vaan lampien rannoilla. Ne ovat alalleen varsin pienia. 



Korpisuot ovat edellisiin verrattuina jokseenkin harvinai- 

 sia. Niita loytyy milloin kapeissa kosteissa laaksoissa, milloin 

 taas soukkana reunuksena muitten soitten ymparilla. Useimmat 

 ovat kuusikorpia, iso- ja korkeamattaisia joltisella ruohokasvuUa 

 {Eqitisehim silvaticum) seka yksittaisilla heinilla {Carex glohula- 

 ris, C. sparsiflora). Muutamissa loytyy kuusen seassa lehtipuita, 

 joUoin syntyy sekametsakorpia. Harvinaisemmat ovat puhtaasti 

 lehtimetsiiiset (viidat). Sellainen loytyy esm. Pahikkalan lansi- 

 puolella, kohdalla missa sikalainen pitka rame rajoittuu kuivaan 

 kuusimetsaan. Siina on mita runsain heinakasvillisuus [Cala- 

 magrostis pJiragmitoides, Scirpus silvaticus, Air a ccespitosa, Carex 

 ccespitosa y. m.) seka rehevia ruohoja (Menyanthes, Calla, CaWia, 

 Eqiiisetum silvaticum, Comarum y. m.) Viidat ovat useastikin 

 markia. — Lettoja (gungflyn, Wiesenmoore) ei loydy. 



Suot ovat toistaiseksi saaneet oUa ihmisten toimenpiteilta 

 melkein taydellisesti rauhassa. Loytyy nimittain viela niin pal- 

 jon luonnollisia niittyja, joita on paljon helpompi raivata pel- 

 loiksi kuin soita konsanaan. Laajoen kylan luona, Lellaisten 

 tien varrella, on pienta tuskin kapanalan kokoista palaa ennen 

 yritetty viljella, mutta yritysta ei katsottu kannattavaksi ja paikka 

 sai taas soistua. V. 1897 oli Uudenkartanon suo-osuudessa 

 (Laajoelta lanteen) kuokattu maata pelloksi, johon aijottiin istut- 

 taa perunoita. Sinne oli rakennettu pieni torppakin, mutta kel- 

 laan ei ole toistaiseksi ollut halua asettua sinne asumaan. Jo 

 edellisena kesana oli osaa Jarvenkallion suota kuokattu pelloksi, 



