Acta Societatis pru P^auna et Flora Fennica. 23 _ *» 



Paitsi varsinaisina vuorina loytyy rapakiveii paljon iito- 

 naisina paateroina. Usein ovat sellaiset melkein tiiydellisesti 

 murenneet soramassoiksi, ainakin eteliinpuolisella sivullaan. Muu- 

 tamin paikoin, varsinkin Lemmilla ovat moiset morokasat san- 

 gen yleisiii. Koolleen vaihtelevat ne tietysti paljon, pienista 

 mattaantapaisista aina usean metrin korkuisiin. Niiden niuoto 

 on tavallisesti + pyramiti- tai matalasti kekomainen: alusta 

 pyorea — kulmikas. huippu suipohko. Avonaisilla. paiviinpais- 

 teisilla rinteillii ovat ne peittyneet jakiililla [Cladiua. Cladonia) 

 seka sianpuolukan varsilla, varjossa taasen peittiivat niita haara- 

 sammalet ja puolukka. Jos kumpu on iso, voi silla kasvaa 

 yksinainen korkea honka, valistii useampiakin. 



Se osa kiinteatii kallioperustaa, mikii ei ole rapakiveii. on, 

 lukuunottamatta jo aliissa mainittuja pienia gneissialueita. gra- 

 nitia. Graniti on laadultaan osaksi harmaata. osaksi punerta- 

 vaa; sitapaitsi loytyy pegmatiti- ja syenitigranitia. Pegmatiti- 

 granitia tavataan etupaassa Pahikkalan, Nakkilan, Salavaisten ja 

 Kolsan (Laitilassa) valilla; siita itaiinpain loytyy punaista grani- 

 tia ja molempien niiiden granitimuotojen sekil etela- etta pohjois- 

 piiolella on harmaata. 



Takalaiset granitivuoret ovat enimmakseen kalliotoyraita. 

 Niiden laki on verrattain pieni ja epiitasainen, niiden rinteet 

 jyrkat. Milloin ovat vuoret yksittaisia, milloin taasen ryhmilty- 

 neet pieniksi viioristoiksi. 



Esimerkkina niiista vuorista olkoon Kallavuori Nousiaisten 

 rajalla. Turkuun menevan niaantien varrella. Tamii vuorikom- 

 pleksi kasittiia useampia isompia kalliokumpuja — niistii kor- 

 kein Nousiaisten puolella 42,9 m. ylapuolella meren pinnan — 

 seka joukon pienempiii niiden ymparilla. Laadultaan on kallio 

 pegmatitigranitia, niissii m. m. loytyy kvartsijuonia sekii viihiisen 

 grafitia^). — Vuorten rinteet ovat jyrkahkoja. paikottain, vars. 

 pohjan ja lannen puolella akkijyrkkiiikin. Niiden laet ovat mil- 

 loin melkein puuttomia (loytyy vain joku kitukasvuinen pihlaja 

 tai petaja), milloin taas kasvaa niillii harvahko mantymetsii. 



1) Vrt. geologiseen karttalehteen n:o 10 kuuluvaa kertomusta. siv. 

 46 ja 55. 



