6 A. K. Cajander. Kasvistollisia tutkimuksia Mynamaessa.. 



rannikolta sisamaahan. Niin ovat Tursunperan tienoot (lahes 



7 km. merelta) ainoastaan n. 4 ^/?, m. ^) meren pintaa ylempana, 

 Haolin seiitu 5% ni., Miesmaki 11 V4 m., Korvensuu 1474 m., 

 Kukola— Kasula 14 ^4 m., Valkamajarven rahka 35 V4 m., Lem- 

 min niityt 33 ^4— 34 ^5 ni., Pahnassuo 44 ^3— 46 Vs m., nummet 

 Kalelan ja Junnilan valilla 49 V5 m. Korkeimmat vuoret alueen 

 etelaosissa ovat 35—44 m. korkeat, alueen pohjoisosan vuoret 

 ovat suhteellisesti viela matalampia. Paikkakunnan korkein 

 kohta, eras vuori Hirvenjarven itapaassa on 96 72 m. ylempana 

 meren pintaa. 



Vesia loytyy paikkakunnalla sangen vahan. Jokia on 2, 

 Mynajoki ja Laajoki, jotka molemmat alkavat Ylaneella ja las- 

 kevat Saaren matalaan merenlahteen. Pikkujarvia ja metsa- 

 lampia loytyy noin tusinan verta. Niistitkin ovat useat kuiva- 

 tettuja. Isoin niista, Kivijarvi, on 1 V2 km. pitka ja leveimmalta 

 kohdaltaan ^4 km. levea. — Soita loytyy alueen ita- ja pohjois- 

 osissa paljon. Lahes ^/s Karjalan kappelin koko pinta-alasta on 

 suota. Metsat ovat, kuten Lounais-Suomessa ylimalkaan, huo- 

 nonpuolisia. Etelassa loytyy etupaassa pikkukuusikkoja ja koivu- 

 lehtoja, pohjoisempana vallitsevat mantymetsat, Lemmin seuduilla 

 ovat koivikot yleisimmillaan, paikkakunnan koillisosissa on eni- 

 ten sekametsia. Kankaita loytyy runsaimmin Pahikkalan ja Kivi- 

 jarven seutuvilla, niittytoyraita ja pellonmakia eniten alueen 

 etelaosissa. »Luonnollisia» niittyja on runsaasti paikkakunnan 

 metsapuoliskossa; monet niistii ovat kuitenkin nyttemrain raiva- 

 tut uudispelloiksi. Peltona on vihdoin koko tasanko etelilssa 

 seka varsinkin jokien laaksot metsapuoliskossa. 



Maapera on etelassa savea, pohjoisemmissa osissa paraasta 

 paasta murtokivisoraa, joka kuitenkin monasti on paksujen turve- 

 kerrosten peittama. Isonlainen vierinkiviharju kulkee pitkin 

 Porin — Turun maantieta; sen laidoilla on paikotellen laajoja 

 nummihiekkakenttia. — Vuoret ovat pohjoisimmissa osissa la- 

 keita rapakivikallioita, muualla varsinkin granitivuoria, jotka 

 tavallisesti ovat jyrkkarinteisia kalliopaita. 



1) Vrt. geol. karttalehtia 10 ja 12. 



