IVlynamaki on niitii harvoja Suomen seutuja, joista jo viinie 

 vuosisadan alkupuolelta loytyy sangen asiallinen pitajakertomus. 

 Gregorius Hallenius julkaisi nimittain v. 1738 vaitoskirjan Vir- 

 nioensis in Finlandia territorii memorabilia ». jossa hiin kuvailee 

 paikkakimnan luontoa, vaestoii ja historiaa. Luonnontieteelliset 

 tiedonannot ovat siinii kuitenkin sangen niukkoja. Elaintieteen 

 alalia saamme tietoja toisen luvun § III:ssa, jonka mukaan ve- 

 det sdelicatis abundant piscibus, liiciis scil. et percis majoribus, 

 cyprinis latis sen prasmis, Braxen^ rutilis, Mort, eperlanis mino- 

 ribus, Nors, luciopercis, Gios, leuciscis, Loija, et ceteris». Tie- 

 dot kasvitieteen alalta sisaltyvat paaasiallisesti seuraavaan laii- 

 seeseen (Cap. II § V): »Quod coUes illius latioresque colles 

 virgulta cingunt, frutices et arbnsta ornent, juniperi, erices, 

 qiiercus, betulae, salices, alni, sorbi sylvestres, pseudoligustra 

 et cetera distinguant, adeo non facile negabit quisquam, ut ad 

 amoenitatem ni non fertilitatis varietatem alma rerum parous 

 plura aut majora conferre vix potuerit». — Mita myohaisempiin 

 paikkakuntaa koskeviin tutkimuksiin tulee, mainittakoon, ettii 

 geologit kavivat kesalla 1886 tutkimassa seudun geologisia seik- 

 koja; seuraavana vuonna kavi maist. J. Sjoros tutkimassa iMyna- 

 maen kihlakunnan muinaismuistoja seka maist. H. Ojansuu v. 

 1899 tutkimassa takalaista kielimurretta. Sitapaitsi ovat venii- 

 laiset topografit kayneet taalla kartoittamassa. 



Isani K. A. Cajander sekii enoni A. ja L. Allenius keraili- 

 vat kimnasi- ja ylioppilasaikoinaan kasveja varsinkin Myniimiien 

 pitajan etelaosissa. He eivat ole tehneet mitiiiin luetteloa loytii- 

 mistaan kasveista, mutta kokoelmat ovat isallani viela tallella 

 ja olen niita useasti hyvakseni kayttiinyt. Useita tietoja paikka- 

 kuntaa yleensa koskevista asioista, viljelyskasveista ja kasvien 

 entisesta esiintvmisesta olen niinikaiin isiiltiini saanut. l\luut 



