Acta Societatis pro Fauna et Flora Fonnica, XXIII. N:o I. IH 



kuin jattilaislahteita. loytyy joitakuita alueen kaakkoisosassa, 

 esim. Tervalampi, Valkealammit (Ripulinjarven liinsipiiolella). Mi- 

 taiin erikoisempaa ei niiden vesikasvistolla kuitenkaan ole tar- 

 jottavana. 



Lisaksi loytyy siella taallii eri osissa alnetta niittyrantaisia, 

 kasvistoltaan rikkaampia lampia, jollaisia runsaimmin tavatta- 

 nee Kolin niemellil. Erityisen huomattavana mainittakoon Lahna- 

 lampi, noin puolentoista kilometrin pituinen, niittyrantojen ym- 

 piiroima ihana lampi, jonka melkein tayttaii rikas vesikasvisto. 

 Rantaregioonissa kilpailevat runsaudesta paitsi Carex-\di]eiB. (C. 

 ampullacea ja C. filiformis), Phragmites ja Eqidseliim limosum, 

 jalkiaiaineo enimmakseen rannempana seka niista ulapallepain 

 Njpnphcea't ja Niiphar, nuo lampien tavalliset asukkaat. Ulom- 

 pana kohoaa pienia Scirpiis-kdi\s\\kko\di siella taalla tai peittaii 

 Sparganium natans hapsisarekkeina veden pinnan. Pienem- 

 millii alueilla nakee myoskin Polygonum ampliib mm' ia. runsaana 

 eika puutu Potamogeton-laieiakasin (P. natans ja P. perfoUatiis). 

 Harvinaisina esiintyvat viela edellisten lisaksi Ceratopliyllum de- 

 mersum seka Vtricularia vulgaris (rantapuolella). — 



Yhteydessa vesien kanssa viela jokii sananen lahteistii, 

 joita siella taalla alueen mailla loytyy. Parhaastaan tapaa niitii 

 vaaraisilla mailla, vuorten juurilla ja erityisen runsaasti Kolin 

 vuorijonon rannanpuolisella rinteella. Harvinaisen sunria, kirk- 

 kaita lahteensilmia, lapimitassa ainakin 4—5 metrin levyisiii 

 ja erittain syvia, loytyy luoteiskulmalla aluetta, Molonjarven ja 

 Heinalammin valisen puron varrella. — 



Kuten edella, alueen korkeussuhteista puhuessa jo huo- 

 mautin, tarjoaa itapuoli alueesta enemman vaihtelua siinii suh- 

 teessa. Maan konfiguratsiooni onkin kerrassaan vaihteleva. Kor- 

 keat vuoiet ja vaarat, joita melkein kymmenittain loytyy alueen 

 ita- ja pohjoisosissa, ovat harvemmin yksinaisia muista erillaan, 

 vaan useimmiten seuraavat ne samaan suuntaan kulkien toi- 

 siaan ja muodostavat pitempia tai lyhempia vuorijonoja, joiden 

 valiin syvia laaksoja tai pienempia notkelmia syntyy. Melkein 

 aina on jonojen suunta kaakosta luoteeseen, kuten alueen ve- 

 sienkin. Kavisi pitkaksi nimitella tarkemmin noita eri vaaroja 

 olkoon tarpeeksi, mita edella niista olen maininnut. — Vaaro- 



