Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, XXIII, N:o 4. 23 



viljelykseen kelpaavaksi. — Tarkein ja enimmiin viljelty vilja- 

 laji on ruis, jota kylvetiian niinhyvin peltoon kuin kaskimaahan. 

 Rukiin jiilkeen seuraa otra. Kauraa viljellaiin nykyjiiiin viela 

 aivan vahassa maarin; sen viljelys on kuitenkin joka vuosi kas- 

 vamaan piiin. Vehniin viljelysta ei alueella lainkaan harjoiteta. 



Jiirkiperainen viljelystapa, »vuoroviljelys», on tuntematonta 

 alueella, vaan kolmijakoisviljelys (useimmiten ruis, otra tai kaura, 

 seka kesanto) on useimmin paikoin kuitenkin vallalla. 



Paitsi viljalajeja, viljellaan yleisesti perunoita (potakkaa) 

 ja naurista, edellista enimmakseen rukiin sangessa, jalkimaista 

 kaskessa, jotavastoin muut etelampana kaupungin laheisyydessa 

 tavalliset viljelyskasvit, esim. herneet, sipulit, lantut ja kaalit, 

 ovat melkein tuntemattomia taalla salomaalla, mahdollisesti ko- 

 keeksi vaan viljeltyja. Tattarin (Polygonum fagopyrumj viljelys, 

 jota ennemmin kylla kuulutaan monin paikoin harjoittaneen, on 

 viime aikoina miltei kokonaan jaanyt pois. Sita nakee enaa 

 siella taalla mokkilaisten huuhdissa, tavallisesti otran tai kauran 

 seassa. — Lisaksi tapaamme alueella monin paikoin melkein 

 useimmissa taloissa viljeltyna liinaa (Cannabis) ja pellavaa (Z^'n^m). 

 Jalkimainen, jota menestyksella viljellaan yli alueen niin hyvin 

 pellossa kuin kaskessa, lienee jonkun verran yleisemmin viljelty. 

 Mainittakoon myoskin tuo harvasta talosta ja tuskin mokista- 

 kaan puuttuva palturitupakka [Nicotiana rustica), joka useimmi- 

 ten on saanut kunniasijan rakennuksien lahemmassa ymparis- 

 tossa, jopa usein pihamaillakin penkkeihin istutettuna komeilee. 

 — Rehukasveja ei juuri nimeksikaan nae alueella viljeltyina, 

 ainoastaan silloin talloin lienee vikkeria [Vicia sativa), ja sita- 

 kin vaan kokeeksi, peltoon kylvetty. Mita kylvoheiniin viljelyk- 

 seen tulee on sekin aivan alulla vasta. Rikkaimmissa taloissa, 

 Ahmovaaran ja Romppalan kylilla, kolmessa neljassa paikassa, 

 olen kylvoniittyjii alueen piirissa tavannut. Karjanhoito onkin 

 viime aikoihin asti oUut kovin takapajulla. Nykyaan on sen- 

 taan huomattavissa oireita parempaan pain, senjiilkeen kuin 

 meijeriliike on tallekin salonkulmalle paassyt vaikuttamaan. 

 Mita luonnon laitumiin tulee, on itapuoli aluetta siina suhteessa 

 sangen hyvaosainen; vaarojen rinteet ja juuret monine lepik- 

 koineen ja rehevine lehtoineen sopivat erinomaisesti karjan kesa- 



