T. 



utkimukset, joihin kirjoitukseni perustuu, saivat oikeastaan 

 alkunsa jo kesallii 1896, jolloin tein eriiitten toverieni kanssa 

 muutamia viikkoja kestiivan retken Pielisjiirven ymparistoon 

 aikeessa tutustua liihemmin kotiseutumme, Pohjois-Karjalan, 

 tiihan saakka jokseenkin viihan tunnettuun kasvioon. Jon- 

 kun viikon retkeilimme myoskin Pielisen lansirannikolla, luonnon- 

 ihanassa Kolivuoren ymparistossa. Onnistuimmekin loytamaiin 

 yhUi ja toista huomattavaa seudun kasviossa, niin etta jo sil- 

 loin syntyi mielessiini ajatus ryhtya lahemmin tutkimaaii kas- 

 viota noitten Karjalan suurimpien jiirvien, Pielisen ja Hoytiaisen 

 valisella maakannaksella, missa monet vaarat ja kukkulat tihea- 

 paiihan kohoavat syvien laaksojen ja saaririkkaiden jilrvien vii- 

 lissa tehden luonnon kerrassaan ihanaksi ja puoleensa vetii- 

 vaksi. 



Ehdotus, jonka samana syksyna esitin arvoisille opettajil- 

 leni, saavuttikin heidan hyvaksymisensa ja niinpa ryhdyin seu- 

 raavana kesana 1897 innolla tyohon kasiksi koettaen seurata 

 neuvoja, joita varsinkin Professori J. P. Norrlin ystaviillisyydes- 

 saan minulle jakeli ennen matkalle lahtoa. — Ennenkuin touko- 

 kuiin lopuUa matkustin mainitulle tutkimusalueelleni, valmistin 

 myoskin pitajan kartoista jiiljennokset alueesta, joka tyo, niin 

 paljon kuin se aikaa veikin, epailematta suuresti on helpottanut 

 toitiini. Matkani kustannuksia varten myonsi Societas pro Fauna 

 et Flora Fennica hyviintahtoisesti varoistaan 100 mk:n suurui- 

 sen matka-apurahan. 



Jo toukokuun lopulla olin alueellani tiiydessa tyossii ja 

 toimessa. Alussa oli aikomukseni ottaa tutkittavakseni koko tuo 

 pitkiilainen maakaistale, joka eroittaa Pielisen ja Hoytiaisen ve- 

 det toisistaan, mutta pian huomasin sen kuitenkin raahdotto- 



