Oulun seudun merenranta. 



Merenranta on samoin kuin koko seutukin enimmakseen ma- 

 talaa ja tasaista. Alavat niityt, viljelomaat ja metsikot laskeu- 

 tuvat veteen tasaisesti ja loivasti, ja rantavedetkin ovat kauttaal- 

 taan matalia, paitsi joidenkin korkeampain niemien laheisyydessa 

 seka Haukiputaan jokisuussa ja sen pohjoispuolella, missa ranta 

 on paikotellen korkeampaa ja rantavedet yleensa syvemmat. 



Tarkastellessa rannikon maantieteellisia suhteita, kaantyy 

 huomio plan kahteen seikkaan, mitka talla alavalla ja matala- 

 vetisella rannikolla ovat helposti havaittavissa. Nama seikat ovat 

 maatuminen ja eri tuulilla tapahtuva meriveden nousu ja 

 lasku. 



Maatumisen merkkeja nakee kaikkialla pitkin rannikkoa, 

 vaan erityisesti huomattavissa on se alueen etelaosassa Liraingan 

 ja Kempeleen mataloilla rannoilla. Niin esim. kertovat Salolai- 

 set, etta noin 80 vuotta sitten kuljettiin veneilla Salonniemen 

 poikki kirkon maanpuolelta. Talla kohdalla on nykyaan vesi- 

 rotkoja ja marka niitty, ja kannaksen leveys on ainakin 3 km. 

 Huomattava niitynlisays tapahtuu myos Kellonkraaselin ja Halo- 

 senniemen rannalla Kellossa. Halosen isanta kertoi noin 30 

 vuotta sitten lastanneensa eraalta kivelta tayden tervaveneen. 

 Nyt on kivi keskella rantaniittya joitakin sylia rannasta. Sa- 

 moihin aikoihin kulki taydessa lastissa olevia jahtia Kellonkraa- 

 selin ja mantereen valista salmea myoten, vaan nyttemmin on 

 salmi niin mataloitunut, etta isommat soutuveneet hiidin tuskin 

 siina uivat. Samansuuntaisia seikkoja kerrotaan yleensa muil- 

 takin taman seudun matalavetisilta rannoilta. Paikoin tapahtuu 

 maatuminen niinkin huomattavassa maarassti, etta vuosi vuo- 

 delta saattaa seurata sen edistymista. 



