Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 23, n:o 5. 37 



kulkeupi etenkin tallaisille paikoille multaa seka hienoja mine- 

 raaliaineita, ja suojatussa lahdelmassa tapahtuu runsas mullan 

 ja liejunmuodostiiminen, joten veden paetessa syntyy reunaltaan 

 rapakkoinen, tasanen, pehmytpintainen ja verrattain runsaskasvui- 

 nen rantaniitty. 



Tahan suuntaan kay maatuminen tavallisissa oloissa. Tuu- 

 lilla on sitavastoin meren hieta iilapoillakin liikkeella. Kauka- 

 nakin jokisuista ajautuu jatkuvain tuulien aikana rannoille suu- 

 rempia ja pienempia hietasarkkia, ja syysmyrskyjen aikana liik- 

 keelle lahteneet merenjaat siirtelevat mielin maarin irtonaisia 

 maalajeja. 



Taten saavat rannat eri paikoissa erilaisen muodon ja naon 

 ja niiden mukana rannan kasvistokin, joka etupaassa noudat- 

 taa edellaviitatuita korkeus- (s. o. kuivuus) ja kiinteyssah- 

 teita. (Tasta myohemmin lahemmin). 



Rantaniittyjen yhteiset ominaisuudet. 



Muihin kasvupaikkoihin verraten on niittyrantojen kasvuUi- 

 suns joitakin poikkeuksia lukuunottamatta kohtalaisen karua ja 

 yksitoikkoista. Pohjaveden laheisyys, nousuvesi ja maan suolan- 

 pitoisuus lienevat yleensa tahan paasyyna ^), jotapaitsi suuria 

 aloja nayttaa etupaassa vaivaavan paikan kiinteydesta ja kupe- 

 ruudesta johtuva kuivuus 2). Paikotellen ovat rannat kuitenkin 



1) Nousuvetta ja suolanpitoisuutta syyksi rantojen karuun kasvullisuu- 

 teen mainitsee jo E. Wiclenius v. 1772 Turussa painetiissa vaitelmassaan: 

 Physico oecon. afhandling om Uplandningarnas Beskaffenhet i Finland, siv. 16. 



2) Jaiden »polttamia» huonokasvuisia kohtia nakee s. t. pitkin rantaa. 

 Rantojen matahiuden takia ovat jaat verrattain ohuita ja nayttavat yleensa 

 sulavan tasaisesti ja jotensakin plan. 



Etenkin matalan veden aikana nakee alavilla rannoilla suurempia ja 

 pienempia kasvittomia aloja, joissa tiivista maanpintaa valiin verhoaa ohut 

 vaalea rahka. Limingan niityn rannalla nakee niita varsinkin runsaasti, ja 

 siella on niita kutsuttu alunamaiksi ja arveltu, etta maassa oleva aluna 

 estaa kasvullisuuden. Mitaan alunamaita namat eivat ole, vaan kuivaneiden 

 rapakoiden eli lamperoiden pohjia, joiden kasvullisuuden on seisova ja ma- 

 taneva nousuvesi estanyt ja tukehduttanut. Valkonen harma on kuivaneita 

 levia y. m. orgaanisia jatteita ja meren suolaa. 



