8 Hdyren, Vegetationen pa tillandningsomradena i Ekenas skargird. 



ste nagot tilltaga, men a andra sidan sjunker en stor del af 

 bottensubstansen vid isens smaltning tillbaka, och de samman- 

 flatade rotstockarna, i synnerhet vassens, aro ypperligt egnade 

 att uppsamla slam och organiska rester. 



Ifall ater vattnet om hosten star hogt, men under issmiilt- 

 ningstiden ar lagt, kan en upprifning af bottenmassa icke aga 

 rum. I stallet visar sig pa langgrunda strander ett annat feno- 

 men, hvartill iifvenledes isen ar orsaken. En foljd af det hoga 

 hostflodet iir, att den bottenfrusna isen stracker sig langt upp 

 pa land, ofta till ofre gransen af de starrangar, som allmant 

 traffas pa Ekeniistraktens tillandningar. Om varen smalter forst 

 den langre utat belagna delen af istacket, dels till foljd af det 

 underliggande vattnets temperatur (ofver 0°), dels till foljd 

 af boljslagen mot iskanten. Darefter forsvinner isen fran den 

 yttre delen af det bottenfrusna omradet, i det att kalen bar 

 stracker sig jamforelsevis foga djupt ned i marken; dessutom 

 kunna vagorna ofta verka annu bar. Langst bibehalles istacket 

 hogre upp pa land, ehuru det bar ofta ar ganska tunt, och 

 maste val detta bero darpa, att kalen har nar ett storre djup, 

 sa att uppvarmning nedifran icke kan forekomma, hvarjamte 

 vikens eller sundets vatten vid det laga vattenstandet icke strac- 

 ker sitt inflytande anda hit. Foljden ar, att ett stycke ofvanom 

 strandlinjen bildas ett balte, dar vegetationens utveckling myc- 

 ket forsenas. Inom detta isbalte eller isbrannebalte (befolknin- 

 gen benamner fenomenet »isbranna») ses endast torra och for- 

 vissnade vaxter, medan plantorna pa bada sidor om detsamma 

 redan gronska. Under hela sommaren intraffa de olika faserna 

 i vaxternas utveckling mycket senare inom isbaltet. Sa obser- 

 verades t. ex. i narheten af Bro i Snappertuna midsommartiden 

 1899 endast blommande Eriophorum angustifoUum pa ett sa- 

 dant stalle, medan samma vaxt langre utat delvis redan hade 

 ratt lang ull. 



Djurvarldens betydelae for sedimentbildningen ar nar- 

 mare utredd af Hampus von Post. ^) Hithorande fragor hafva 



^) Rampiis ■ von Post, Studier ofver nutida koprogena jordbildningar, 

 gyttja, dy, torf och mylla. Sv. Vetenskapsakad. Handl. 4 1862. 



