Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 23, n:o 6. 71 



lacea, aqtiatilis, pseitdohelvola m. fl. upptriida i stiillet. Kort in- 

 nan man kommer till ran mellan Kopbule och Raseborg sarnt 

 SE om mossarna pa Glams' mark iiro de tva forstniimda ar- 

 terna rikligare iin pa andra stiillen, och hiir bildas ganska stora 

 ofvergangszoner till de sanka iingarna. 



Vegetationen pa de vattendriinkta iingarna ar stadd i snabb 

 ombildning. Pa en mangd platser hafva de nykomna vaxterna 

 knappt hunnit vidtaga med uttrangandet af platsens tidigare 

 innehafvare, innan redan en tredje vegetation infmner sig. Delta 

 framgar bl. a. af ex. 5. Har bar hela den beskrifna arealen 

 tidigare upptagits af Menyanthes, Utric. minor och mojligen na- 

 got exemplar af Caltha, men denna vegetation ar numera in- 

 skriinkt till nagra fa punkter. I stallet hafva tre orter {Galium 

 ■paliistre, Comarum, Eanunc. flammida) och Carex-aTierna, tagit 

 platsen i besittning. Men halfgrasen uttrangas i sin tur af .4^ro- 

 sUs. Orterna (utom Ranunculus) komma sannolikt att annu lange 

 stanna pa platsen. Yttermera invecklas forhallandet genom till- 

 komsten af Sphagn. suhsec, som dock tillsvidare endast vaxer 

 pa tamUgen sma och fran hvarandra ganska langt belagna 

 flackar. 



Afven arealen 7 ar ett godt exempel pa samma sak. Har 

 utgor Utric. minor en rest af ett vatare stadium, medan ofriga 

 mycket vattenalskande vaxter aro undantrangda af starrgrtis. 

 Darjamte har Galium palustre infunnit sig. Den rena starrgras- 

 vegetationen finnes dock numera endast pa tamligen inskrankta 

 flackar, enar Agrostis upptradt. 



Sphagnum subsecundum representeras af var. inundatum; 

 mojligen forekommer afven nagon annan form. Tatheten till- 

 tager inat. Mossan saknas pa de stiillen, dar vattenmangden 

 ar storst, fmnes ater ymnigast pa platser, diir motsatsen iiger 

 rum. Angaende korrelationsforhallandet mellan dess utbredning 

 och dikningen, se sid. 67. Synbarligen utbreder sig Sphagnum 

 subsec. for niirvarande, hvarvid de viixter, som forut innehaft 

 platsen, vantrifvas, glesna och do. Sa iir fallet med Menyan- 

 ^/ies-flackarnas viixter, af hvilka Menyanthes och Utricularia langst 

 finnas kvar. Afven starrarterna glesna smaningom; de for- 



