Acta Societalis pro Fauna et Flora Fennica, 23, n:o 6. 87 



afven varit orsaken till att Eriophoruyn spridt sig ut pa an- 

 garna. Samtidigt hafva afven nagra nya arter infunnit sig, flere 

 vaxter tillAoch aftagit i ymnighet o. s. v. 



De sanka iingarna skulle utan miinniskans ingripande liitt 

 utvecklas till videsnar. Under nuvarande forhallanden bildas 

 dels mossar, dels fnktiga eller nagot sura starrangar. Af de 

 foregaende vaxtforteckningarna, t. ex. 3 och 5 sid. 83 och 84, 

 framgar, att det ar Agrostis alba, som forst binder dyn och ut- 

 fyller rummen mellan de andra vaxterna. Har blir marken 

 fasiare och nagot hogre an omgifningen. En del vaxter, t. ex. 

 Eriophorum, forsvinna; andra blifva ymnigare. Sedermera till- 

 komma Carex vulgaris, o. s. v. 



Vid de sanka angarnas ostra grans finner man en annor- 

 lunda beskaffad ofvergangszon. Mot E aftaga orterna sma- 

 ningom, och i stallet blifva Carex aquatilis och C. jimcella domi- 

 nerande. Man kommer till vata— vattendrankta starrangar 

 utan orter. 



I narheten af vastra backen hafva sanka angar omvand- 

 lats till torrare, mycket ortrika angar. 



Dypolar finnas endast en, namligen ute pa Lillangen nara 

 dess vastra grans. Bottnen utgores af en synnerhgen los, rost- 

 brun, grynUk dy, som afven under torra tider ar tackt af ett 

 atminstone 2—3 cm djupt vattenskikt. Vegetation saknas, om 

 man undantager en del af den lilla viken i norr. Langst ut 

 traffas har pa 1 — 5 dm afst. nagra tufvor af Heleoch. palustris 

 (7,5). Inat norra stranden folja nagra bestand af Eriopli. an- 

 giistif. (7), hvilka icke aro lika stadiga som saftufvorna, men 

 finnas pa endast 1—3 dm afst. Sedan Carex vulgaris, forst 6, 

 darpa i allt tatare hopar, slutligen 8. — Vid polens ofriga stran- 

 der, som ligga inom de sanka angarnas omrade, traffas friimst 

 Carex aquatilis (7). 



Denna dypol ar en losare flack uti en fastare omgifning. 

 Den befinner sig i samma zon — gransen mellan de fastare 

 starriingarna och losare bildningar — som fliickarna med He- 

 leocharis och Menyanthes, och i vegetationen kan man t. o. m. 

 finna ett sista spar fran de forra flackarnas vaxtlighet. Bottnen 

 foreter samma losa beskaffenhet. Allt detta tyder pa, att dy- 



